ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 липня 2014 р. Справа № 902/961/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Мельника П.А., при
секретарі судового засідання Віннік
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" 03141, м.Київ, вул.Клінічна, 25;
вул.Щорса, 18, кв.3, м.Київ, 01133

до: Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Довіра"
22865, Вінницька область, Немирівський
район, смт.Ситківці, вул.Мандролька, 19

про стягнення 313090,3 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивач: Мартиненко О.О. - за
довіреністю;

відповідача, не з"явився.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довіра" про
стягнення 313090,3 грн. заборгованості, що
виникла внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного між
сторонами договору поставки засобів
захисту рослин №2-2705/пр996х від 27.05.2013 р.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 03 липня 2014 року
за вказаним позовом порушено
провадження у справі № 902/961/14 та
призначено до розгляду на 14.07.2014 року.

Представник позивача позов підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Відповідач правом захисту не
скористався, відзиву по справі не
надав. При цьому, слід вказати, що на
слідуючий день після закінчення справи
по суті через канцелярію суду від
відповідача до суду надійшло
клопотання без номера та без дати (вх.№
08-46/6811/14 від 15.07.14 р.), згідно якого
останній просить суд відкласти розгляд
справи в зв''язку з пізнім отриманням
копії позовної заяви від позивача.

Зважаючи на те, що судовий розгляд
справи №902/961/14 закінчено по суті 14.07.14 р.
об 13 год. 05 хв. згідно протоколу
судового засідання від 14.07.2014 року, а
відповідач подав до суду заяву значно
пізніше (на слідуючий день) згідно
відмітки канцелярії господарського
суду Вінницької області (15.07.14 р., 11:54
год.), тобто після оголошення вступної
та резолютивної частини рішення та
оголошення судового засідання
закритим по справі № 902/961/14 у
відповідності до протоколу судового
засідання від 14.07.2014 року, зазначене
клопотання відповідача судом до уваги
не береться.

За вказаних обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

27.05.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" (Продавець) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
(Покупець) укладено договір №2-2705/пр996х
від 27.05.2013 р. поставки засобів захисту
рослин.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
зобов'язується поставити товар, а
покупець зобов'язується прийняти його
та оплатити на умовах Договору.

Найменування товару вказане в додатках
до договору (п. 1.2 Договору).

Розгорнутий асортимент та кількість
товару, що постачається, визначається у
Додатках до Договору (п. 2.1 Договору).

Згідно із п. 4 Договору термін поставки
товару визначається у додатках до
Договору. Допускається дострокова
поставка товару. У разі дострокової
поставки продавець зобов'язаний
повідомити покупця про дату
дострокової поставки товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна за
одиницю товару кожного найменування та
її еквівалент в євро наводиться в
додатках до Договору.

Загальна вартість товару та її
еквівалент в іноземній валюті
визначаються шляхом складання
вартості окремих партій товару,
визначених у додатках до Договору (п. 5.2
Договору).

Згідно із п. 6.1 Договору загальна
вартість товару повинна бути сплачена
покупцем у строк, встановлений в
додатках до Договору.

Відповідно до п. 7.3 Договору перехід
права власності на товар відбувається
в момент фактичної передачі товару на
підставі видаткових накладних.

За порушення умов Договору винна
сторона відшкодовує спричиненні цим
збитки, у тому числі неотриманий
прибуток у порядку передбаченому
чинним законодавством (п. 11.1 Договору).

Відповідно до п.11.2. за порушення
строків виконання зобов''язань сторона,
яка допустила прострочку, сплачує
другій стороні пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ,
нарахованої на суму боргу за кожен день
прострочки.

Згідно із п. 11.3 Договору в разі ухилення
від оплати вартості товару понад 15 днів
покупець, крім пені, сплачує продавцеві
штраф в розмірі 10% від загальної
вартості товару.

Судом встановлено, що поставка товару
відбулась згідно видаткових накладних:
№ Н-БХ-2805-055 від 28.05.2013 р. на суму 127998,96
грн., № Н-ВХ-2006-001 від 20.06.2013 р. на суму
85183,92 грн., № Н-ВХ-2506/011 від 25.06.2013 р. на
суму 22032,00 грн. та № Н-КЗ-0907-002 від 09.07.2013
р. на суму 45366,00 грн.

Всього згідно Договору відповідачу
поставлено товару на суму 280580,88 грн.

За отриманий товар відповідач
розрахувався частково на загальну суму
48230,97 грн., про що свідчать банківські
виписки, які знаходяться в матеріалах
справи.

Решту коштів за отриманий товар в сумі
232349,91 грн., як встановлено судом з
матеріалів справи, відповідачем
перераховано не було.

Непроведення відповідачем розрахунків
за отриманий товар спонукало позивача
звернутись за захистом порушеного
права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті за
отриманий товар.

З моменту укладення сторонами договору
№2-2705/пр996х від 27.05.2013 р., між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення боргу в розмірі 232349,91 грн.
правомірною та обґрунтованою, з огляду
на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 25256,07 грн.
пені, 23234,99 грн. 10% штрафу, 5188,06 грн. 3%
річних та 27061,27 грн. втрат від інфляції,
за результатами чого суд дійшов
наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено,
що порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язань, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.11.2. за порушення
строків виконання зобов''язань сторона,
яка допустила прострочку, сплачує
другій стороні пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ,
нарахованої на суму боргу за кожен день
прострочки.

В разі ухилення від оплати вартості
товару понад 15 днів покупець, крім пені,
сплачує продавцеві штраф в розмірі 10%
від вартості неоплаченого товару ( п. 11.3
Договору).

Стаття 625 ЦК України визначає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, суд вважає заявлену
позивачем вимогу щодо стягнення пені,
штрафу, річних та інфляційних
правомірною, оскільки вона відповідає
вимогам чинного законодавства та
умовам укладеного між сторонами
Договору.

Перевіркою розрахунку позивача судом
не виявлено помилок, в зв'язку з чим
зазначена вимога задовольняється
судом в заявленому позивачем розмірі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам
суду відповідач не подав до суду
жодного доказу в спростування позовних
вимог позивача щодо стягнення
заборгованості в тому рахунку доказів
проведення розрахунків (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів).

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача відповідно до п.1 ч. 5 ст.
49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
75, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Довіра" (22865,
Вінницька область, Немирівський район,
смт.Ситківці, вул.Мандролька, 19, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Насіння" (03141, м. Київ, вул. Клінічна,
буд. 25, , рах. №07 у
ПАТ "БМ Банк", МФО 380913) 232349,91 грн.
основного боргу, 25256,07 грн. пені, 23234,99
грн. 10% штрафу, 5188,06 грн. 3% річних, 27061,27
грн. втрат від інфляції та 6261,81 грн.
судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 18 липня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу - 03141, м.Київ, вул.Клінічна,
25; вул.Щорса, 18, кв.3, м.Київ, 01133;

4 - відповідачу 22865, Вінницька область,
Немирівський район, смт.Ситківці,
вул.Мандролька, 19