ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.
Справа № 911/2517/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветеко»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велес-Крим»

про стягнення 14181,23 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Давидович В.М., довір. № 1
від 30.12.2013 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ветеко» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велес-Крим» (далі -
відповідач) про стягнення 14181,23грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку з позивачем за поставлений
товар відповідно до договору поставки
№ 538 від 18.11.2011 р., у зв'язку з чим позивач
просив суд стягнути з відповідача 11594,78
грн. основного боргу, 1424,09 грн. пені, 833,72
грн. інфляційних втрат, 328,64 грн. 3%
річних, а також судовий збір в розмірі
1827,00 грн.

Розгляд справи відкладався.

14.07.2014 р. до господарського суду
Київської області від ТОВ «Ветеко»
було подано клопотання № 9/1 від 09.07.2014
р., відповідно до якого позивач просить
суд припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
сумі 11594,78 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
ГПК України; прийняти відмову позивача
від стягнення з відповідача 1424,09 грн.
пені та 328,64 грн. 3% річних; стягнути з
відповідача 833,72 грн. інфляційних втрат
та 1827,00 грн. судового збору.

У судовому засіданні 14.07.2014 р.
представник позивача підтримав
клопотання № 9/1 від 09.07.2014 р.

Відповідач у судове засідання 14.07.2014 р.
представника не направив. Відзиву на
позов не надав.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України в разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 14.07.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

18.11.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ветеко» (продавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Велес-Крим»
(покупець) було укладено договір
поставки № 538, відповідно до п. 1.1 якого
продавець зобов'язується поставити і
передати у власність покупцю певний
товар, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату на умовах даного
договору.

Згідно з п. 4.1 договору покупець оплачує
поставлений продавцем товар за цінами,
які вказуються в рахунках та
видаткових накладних на кожну окрему
поставку.

У відповідності з п. 5.2 договору 100%
вартості суми кожної поставки
сплачується по факту поставки, в термін
30 календарних днів після переходу
права власності на товар. Датою
переходу права власності на товар
вважається дата виписки відповідної
видаткової накладної.

ТОВ «Ветеко» на виконання умов
договору поставки № 538 від 18.11.2011 р. було
поставлено відповідачеві товар, що
підтверджується видатковими
накладними, у тому числі - № 320 від 02.02.2012
р. на суму 5594,04 грн., № 515 від 21.02.2012 р. на
суму 4661,70 грн., № 856 від 15.03.2012 р. на суму
17879,40 грн., № 2199 від 12.06.2012 р. на суму 12756,00
грн., № 3077 від 03.08.2012 р. на суму 11435,50 грн.,
№ 3267 від 15.08.2012 р. на суму 9057,60 грн., № 5008
від 04.12.2012 р. на суму 29599,82 грн., № 523 від
01.02.2013 р. на суму 17460,00 грн., № 956 від 26.02.2013
р. на суму 27936,40 грн., № 980 від 27.02.2013 р. на
суму 5655,40 грн., № 1613 від 29.03.2013 р. на суму
18498,30 грн., № 2427 від 30.04.2013 р. на суму 47477,70
грн., № 4709 від 23.08.2013 р. на суму 19276,60 грн.,
№ 4939 від 03.09.2013 р. на суму 32050,50 грн., № 5045
від 09.09.2013 р. на суму 25515,98 грн., № 5738 від
10.10.2013 р. на суму 18751,70 грн.

ТОВ «Велес-Крим» було частково
оплачено поставлений товар на суму
289311,86 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку
позивача, у тому числі - від 25.05.2012 р. на
суму 10255,74 грн., від 28.05.2012 р. на суму 7879,40
грн., від 17.07.2012 р. на суму 10000,00 грн., від
28.08.2012 р. на суму 5000,00 грн., від 31.08.2012 р. на
суму 7756,00 грн., від 05.10.2012 р. на суму 10000,00
грн., від 07.11.2012 р. на суму 10493,10 грн., від
24.01.2013 р. на суму 10000,00 грн., від 31.01.2013 р.
на суму 19599,82 грн., від 24.04.2013 р. на суму
10000,00 грн., від 30.04.2013 р. на суму 10000,00 грн.,
від 18.05.2013 р. на суму 10000,00 грн., від 03.06.2013
р. на суму 10000,00 грн., від 19.06.2013 р. на суму
30000,00 грн., від 24.07.2013 р. на суму 10000,00 грн.,
від 09.08.2013 р. на суму 10000,00 грн., від 12.08.2013
р. на суму 20000,00 грн., від 16.08.2013 р. на суму
4327,80 грн., від 23.10.2013 р. на суму 10000,00 грн.,
від 06.11.2013 р. на суму 10000,00 грн., від 08.11.2013
р. на суму 15000,00 грн., від 26.12.2013 р. на суму
5000,00 грн., від 24.01.2014 р. на суму 5000,00 грн.,
від 21.02.2014 р. на суму 5000,00 грн., від 26.02.2014
р. на суму 5000,00 грн., від 03.03.2014 р. на суму
5000,00 грн., від 07.03.2014 р. на суму 14000,00 грн.,
від 15.04.2014 р. на суму 5000,00 грн., від 17.04.2014
р. на суму 5000,00 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем у повному обсязі за товар,
поставлений згідно з договором № 538 від
18.11.2011 р., останній і звернувся з даним
позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як слідує з матеріалів справи, на час
вирішення спору основна
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором поставки № 538
від 18.11.2011 р. в загальній сумі 11594,78 грн. є
відсутньою.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р.,
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Судом встановлено, що ТОВ «Велес-Крим»
у процесі розгляду справи було
сплачено на користь ТОВ «Ветеко» 11594,78
грн., що підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача від
03.07.2014 р.

З урахуванням викладеного, провадження
у справі в частині стягнення 11594,78 грн.
основного боргу підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за
відсутності предмету спору.

Крім того, позивач просив суд прийняти
відмову ТОВ «Ветеко» від позову в
частині стягнення з відповідача 1424,09
грн. пені та 328,64 грн. 3% річних.

Згідно з вимогами частини четвертої
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Водночас частиною шостою тієї ж статті
22 ГПК України передбачено, що
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ГПК України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами.

Про прийняття відмови позивача від
позову або про затвердження мирової
угоди сторін господарський суд
виносить ухвалу, якою одночасно
припиняє провадження у справі (частина
четверта ст. 78 ГПК України).

Згідно з приписами пункту 4 частини
першої статті 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято судом.

З огляду на викладене, враховуючи, що
дії ТОВ «Ветеко» щодо відмови від
позову у даній справі в частині
заявлених до стягнення з відповідача
1424,09 грн. пені та 328,64 грн. 3% річних не
суперечать вимогам законодавства, не
порушують прав чи охоронюваних законом
інтересів інших осіб, суд дійшов
висновку щодо прийняття відмови ТОВ
«Ветеко» від позову про стягнення з ТОВ
«Велес-Крим» 1424,09 грн. пені та 328,64 грн. 3%
річних, у зв'язку з чим провадження у
даній справі в цій частині підлягає
припиненню.

Крім того, позивачем заявлено позовну
вимогу про стягнення з відповідача 833,72
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 833,72 грн. за період
з 10.10.2013 р. до 31.03.2014 р. на суму 2843,08 грн. в
сумі 54,41 грн., з 12.11.2013 р. до 15.04.2014 р. на
суму 18751,70 грн. в сумі 779,31 грн., є
арифметично вірним, у зв'язку з чим
інфляційні втрати підлягають
стягненню з відповідача в заявленому
позивачем розмірі.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку щодо задоволення позовних
вимог ТОВ «Ветеко» в частині стягнення
інфляційних втрат.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до частини 2 статті 49 ГПК
України покладаються судом на
відповідача в повному обсязі, з
урахуванням здійснення відповідачем
сплати частини суми основного боргу
вже в процесі розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, п.п. 1-1, 4 ч. 1
ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Припинити провадження у даній
справі в частині стягнення 13347,51 грн.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Велес-Крим» (97513, Автономна Республіка
Крим, Сімферопольський р-н, смт.
Гвардійське, вул. Теплічна, 4, код 34398437)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ветеко» (03151, м. Київ,
вул. Ушинського, 25-А, код 37686849) - 833
(вісімсот тридцять три) грн. 72 коп.
інфляційних втрат, 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 21.07.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна