Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" липня 2014 р.
Справа № 906/560/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кімак З.К. (довіреність
№51/16 від 08.01.14)

від відповідача: Лічний С.В.
(довіреність №25/126 від 24.10.14)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (м. Житомир)

до Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради (м. Житомир)

про стягнення 1625768,79 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 1625768,79 грн. заборгованості за
договором про надання послуг №483 від
01.01.13., з яких: 1548621,37 грн. - основний борг,
33377, 74 грн. - пеня, 7190,87 грн. - 3% річних,
36578,81 грн. - інфляційні.

У відзиві на позовну заяву №25/779 від
17.06.14 відповідач позовні вимоги визнав
частково, зазначив, що розрахунок
інфляційних виконано невірно.

У клопотанні №25/780 від 17.06.14 відповідач
просить зменшити розмір пені
посилаючись на важкий фінансовий стан
викликаний невідповідністю тарифів
економічно обгрунтованим,
невідшкодованістю різниці в тарифах на
послуги відповідача, значною
заборгованістю населення за послуги
надані відповідачем, неможливістю
стягнути пеню з населення за
несвоєчасну сплату послуг.

07.07.14 відповідач подав заяву №25/872 про
розстрочку виконання рішення суду на 12
місяців посилаючись на неможливість
виконання рішення суду по причині
існуючої значної заборгованості
відповідача перед іншими
організаціями.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні
суду підтримав викладене у відзиві на
позовну заяву, а також клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій
відповідно до ст.233 ГК України та заяву
про розстрочку виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2013року між Комунальним
підприємством
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради
(виконавець/позивач) та Комунальним
підприємством "Житомирводоканал"
Житомирської міської ради
(споживач/відповідач) укладено Договір
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання гарячої води № 483
строком на один рік з можливістю його
наступного продовження.

Згідно договору позивач взяв на себе
зобов'язання своєчасно надавати
відповідачу відповідної якості
послуги з централізованого опалення,
постачання гарячої води, а відповідач -
своєчасно їх оплачувати за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, що передбачені договором.

Згідно п. 3.1 Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць .
Остаточний розрахунок за надані
послуги відповідач зобов'язаний
здійснювати до 10 числа місяця
наступного за розрахунковим у
безготівковій формі на розрахунковий
рахунок позивача ( п. 3.2 Договору).

У п. 3.3 Договору сторони домовились, що
всі платежі за надані послуги, що
вносяться відповідачем на поточний
рахунок позивача, погашають
заборгованість попереднього періоду ,
при її наявності , незалежно від
призначення платежу, вказаного в
платіжному документі.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач у період з листопада 2013 по
березень 2014 взяті на себе зобов'язання
за договором виконав належним чином та
направив для оплати наданих послуг
відповідні рахунки, що підтверджується
наявними у справі доказами (а.с.11-18).

Відповідач прийняв надані позивачем
послуги з енергопостачання за
договором без жодних претензій до їх
кількості та якості, а також інших
умов, погоджених сторонами, однак
допустив прострочення в їх оплаті.

В ході вирішення спору встановлено, що
відповідач має заборгованість перед
позивачем за використану теплову
енергію за період з листопада 2013 по
березень 2014 , яка станом на 17.04.14
становить 1548621,37грн.

Проти розміру основного боргу
відповідач не заперечує.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Належне виконання зобов'язання - це
виконання зобов'язання, обумовленого,
насамперед, в договорі чи акті
цивільного законодавства способом,
предметом, у встановлений строк та в
певному місці, належній особі та
належною особі.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Зобов'язання з оплати наданих
позивачем послуг на суму 1548621,37 грн.
залишається невиконаним , у зв'язку з
чим сума основного боргу підлягає
стягненню в судовому порядку.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п.3.7
договору просить стягнути з
відповідача пеню, що згідно розрахунку
позивача становить 33377,74 грн.(а.с.20-21).

Неналежне виконання грошового
зобов'язання зумовлює настання
правових наслідків, встановлених
договором або законом, зокрема у формі
сплати неустойки.

За несвоєчасне внесення плати із
відповідача стягується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ , що
діяла у період за який сплачується
пеня ( п. п. 3.7 та 5.1 Договору).

Відповідно до ст.610 ЦКУ, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦКУ боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
виконав зобов'язання у строк,
встановлений договором.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Також відповідно до ст. 229 ГК України
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених ГК
України та іншими законами України.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Розмір пені (подвійна облікова ставка
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня) та період її
нарахування (не більше шести місяців
від дня, коли зобов'язання мало бути
виконане) повинні відповідати
приписам ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст.
232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, оскільки інше
не передбачено Договором №13/2364-БО-10.

Суд, перевіривши розрахунок пені,
вважає його правильним та таким, що
підлягає задоволенню.

Поряд з тим, враховуючи клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, яка
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення пені, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін з метою дотримання балансу
інтересів сторін та з урахуванням
засад справедливості, добросовісності
та розумності, як складових елементів
загального конституційного принципу
верховенства права.

Оцінюючи наявність чи відсутність
виняткових обставин для використання
права на зменшення розміру пені, яка
заявлена позивачем до стягнення та
визнана судом обгрунтованою у розмірі
33377,74 грн., господарський суд враховує,
що всі викладені у клопотанні доводи є
аналогічними для обох сторін спору як
комунальних підприємств, оскільки
ціни на їх послуги є фіксованими
(регульованими) та не відповідають
собівартості наданих послуг , різниця
в тарифах погашається за рахунок
субвенцій з державного бюджету, що
надходять із значним запізненням,
основними споживачами їх послуг, як
правило, є населення.

У зв'язку з вище викладеним,
господарський суд враховує і майнові
інтереси позивача, господарська
діяльність якого також має збитковий
характер.

З врахуванням змісту ч.2 ст. 617 ЦК
України та правових позицій щодо її
застосування, викладених у постанові
Верховного Суду України від 15.05.2012 №
11/446 та в рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005р., господарський суд вважає, що
пеня в сумі 33377,74 грн., яка підлягає
стягненню за цим рішенням суду не є
надмірною порівняно до суми
невиконаного грошового зобов'язання в
розмірі 1548621,37 грн. та розміру збитків
позивача.

Враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч.
майнові та те, що причини вказані
відповідачем не є винятковими, що як
позивач так і відповідач є
комунальними підприємствами
Житомирської міської ради,
господарський суд дійшов висновку про
відсутність, у даному випадку, підстав
для зменшення суми пені, що підлягає
стягненню з відповідача.

У зв'язку з цим, у задоволенні
клопотання про зменшення розміру пені
суд відмовляє.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, розмір яких
згідно розрахунку позивача становить:
36578,81грн. інфляційних та 7190,87 грн. 3%
річних .

В судовому засіданні представник
позивача подав новий розрахунок
інфляційних, згідно якого нова сума
менша ніж була заявлена у позовній
заяві, однак заяву про зменшення
розміру позовних вимог до суду не
подано.

Суд, перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних і 3% річних
приходить до висновку, що при
обрахуванні суми інфляційних позивач
припустився арифметичної помилки,
нарахувавши їх у меншому розмірі ніж
слід.

За змістом частини 1 ст. 625 ЦК України
боржник в будь - якому разі
зобов'язаний виконати грошове
зобов'язання перед своїм кредитором, а
тому не звільняється від
відповідальності за неможливість
його виконання .

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення 36578,81грн. інфляційних та
7190,87грн. річних обгрунтовані та
підлягають задоволенню в заявленій
сумі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином , відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Витрати щодо сплати судового збору
покладаються на відповідача,
відповідно до ст. 49 ГПК України.

Що стосується клопотання відповідача
про розстрочку виконання судового
рішення на 12 місяців то слід зазначити
наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" №9 від 17.10.2012 підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши матеріали, якими боржник
обгрунтовує свою заяву про відстрочку
виконання рішення, суд дійшов висновку,
що дана заява не підлягає задоволенню
виходячи з того, що збитковість
підприємства не вказує на те, яким
чином відстрочка виконання рішення
суду надасть можливість розрахуватись
із позивачем в майбутньому.

Таким чином, судом не встановлено
обставини, що ускладнюють чи роблять
неможливим виконання рішення у справі,
тому у задоволенні заяви відповідача
про розстрочку виконання рішення слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради
(10005,м.Житомир,вул.Черняховського,120; код
03344065) на користь Комунального
підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (10014,
м.Житомир, вул.Київська,48; код 35343771) -
1548621,37 грн. боргу, 33377,74 грн. пені, 7190,87
грн. річних (3%), 36578,81 грн. інфляційних,
32515,38 грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні заяв про
зменшення розміру пені та про
розстрочення виконання рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.07.14

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу