ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.
Справа № 914/64/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
б/н від 25.04.2014 року

на рішення Господарського суду
Львівської області від 11.04.2014 року

у справі № 914/64/14

за позовом: ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Латориця», м. Львів

про визнання недійсним договору про
сумісну діяльність.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача-1: ОСОБА_4 - довіреність
№ 894 від 27.08.2013 року;

від відповідача-2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Господарського
суду Львівської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за
участю третьої особи - ТзОВ «Латориця»
про визнання недійсним договору про
спільну діяльність 27/08 від 03.09.2011 року.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 11.04.2014 року у
справі № 914/64/14 (суддя Ділай У.І.) в
позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу б/н від
25.04.2014 року, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Львівської області від 11.04.2014 року,
прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
висновок суду про те, що укладення
договору про спільну діяльність не
порушує її корпоративні права є
необґрунтованим.

Відповідачем подано до суду відзив на
апеляційну скаргу б/н від 15.05.2014 року, в
якому просить залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 11.04.2014 року без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.09.2011 р. між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ
«Латориця» було укладено договір № 27/08
про спільну сумісну діяльність. Згідно
умов договору сторони зобов'язались
шляхом об'єднання своїх зусиль сумісно
діяти з метою приведення приміщення по
вул. Тюльпановій, 2 у м. Львові,
власником якого є відповідач-2, у
належний для експлуатації стан та
забезпечення ефективного використання
вказаного приміщення з метою отримання
прибутку.

У п. 4.1 договору сторони передбачили, що
внесок ТзОВ «Латориця» у спільну
діяльність складається із: надання
можливості ФОП ОСОБА_3 брати участь у
спільній діяльності на матеріальній
базі і у приміщенні ТзОВ «Латориця»,
надання можливості ФОП ОСОБА_3 у
процесі здійснення спільної
діяльності користуватися необхідними
інженерними та іншими комунікаціями,
застосування яких є необхідною умовою
належного проведення спільної
діяльності.

Відповідно до п. 4.2. договору, внесок ФОП
ОСОБА_3 у спільну діяльність
складається із: забезпечення
ефективного використання приміщення
по АДРЕСА_1 площею 259 кв. м., трудової
діяльності її працівників, зайнятих на
об'єкті, де здійснюється спільна
діяльність, роботи по проведенню
бухгалтерського та іншого
обов'язкового обліку, а так само по
сплаті податків, інших обов'язкових
платежів відповідно до результатів
спільної діяльності.

Згідно договору від 04.09.2011 р. про
внесення змін та доповнень до договору
№27/08 від 03.09.2011 р., п. 2.1 договору №27/08
було викладено у наступній редакції:
«надати можливість ФОП ОСОБА_3 брати
участь у спільній діяльності, що
здійснюється сторонами на
матеріальній базі ТзОВ «Латориця», у
приміщенні площею 299 кв. м. по АДРЕСА_1».
Окрім цього, сторони виклали п. 9.2
договору №27/08 в наступній редакції:
«Термін дії даного договору складає 60
місяців і діє з 3 вересня 2011 року по 03
вересня 2016 року». Інші положення
договору №27/08 було залишено без змін.

Зі сторони ТзОВ «Латориця» договір №
27/08 про спільну сумісну діяльність від
03.09.2011 р. та договір від 04.09.2011 р. про
внесення змін та доповнень до договору
№27/08 від 03.09.2011 р. було підписано
директором ТзОВ «Латориця» ОСОБА_5

Згідно Статуту ТзОВ «Латориця» ОСОБА_2
являється засновником та учасником
ТзОВ «Латориця» з часткою в статутному
фонді товариства 50 %. Другим учасником
являється ОСОБА_5, частка якого у
статутному фонді складає 50%.

Пунктом 19.1.4. Статуту передбачено, що до
компетенції загальних зборів
відноситься обрання виконавчого
органу (дирекції).

Рішенням зборів учасників ТзОВ
«Латориця» від 15.03.2004 р., оформленого
протоколом № 6 від 15.03.2004 р. директором
товариства обрано гр. ОСОБА_5

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 02.08.2011 р. у
справі № 13/188, залишеним без змін
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.10.2011 р.
рішення зборів учасників ТзОВ
«Латориця» від 15.03.2004 року, оформлене
протоколом № 6 визнано недійсним.

Посилаючись на вищезазначені судові
рішення позивач стверджує, що
повноваження ОСОБА_5 як керівника ТзОВ
«Латориця» визнані недійсними з 15.03.2004
р. Таким чином договір № 27/08 про спільну
сумісну діяльність від 03.09.2011 р.
підписано від імені товариства не
уповноваженою особою.

Окрім цього, позивач посилається на те,
що згідно п. 11.9 ст.11 Статуту, товариство
має право продавати і передавати іншим
підприємствам та організаціям,
громадянам, здавати в оренду, надавати
в позику, передавати в безоплатне
користування споруди,
будинки,транспортні засоби,
обладнання, устаткування, сировину та
інші матеріальні цінності по спільному
рішенню учасників. Рішення учасників
товариства про передачу приміщень
товариства у розпорядження ОСОБА_3 не
було.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що спірним договором було порушено
її права як учасника ТзОВ «Латориця».
Зокрема, позивач вважає порушеним її
право на отримання прибутку, оскільки
договір укладено на невигідних для
товариства умовах, а відтак це може
позначитись на розмірі належних їй
дивідендів. Окрім цього, позивач вважає
порушеним її право на участь в
управлінні справами товариства,
оскільки вона як особа, що володіє 50%
вкладів у статутному фонді не давала
своєї згоди на укладення спірного
договору.

Із посиланням на ст.ст. 203, 215, 216, 241 ЦК
України позивач просить суд договір №
27/08 про спільну сумісну діяльність від
03.09.2011 р. визнати недійсним.

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст
правочину суперечить ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Судом встановлено, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 02.08.2011 року у справі № 13/188,
яким було визнано недійсним рішення
зборів учасників ТзОВ «Латориця» від
15.03.2004 р., оформлене протоколом № 6 про
обрання ОСОБА_5 на посаду директора
Товариства набрало законної сили 12.10.2011
р. - тобто після укладення договору №
27/08 про спільну сумісну діяльність від
03.09.2011 р. та договору від 04.09.2011 р. про
внесення змін та доповнень до договору
№27/08 від 30.09.2011 р.

Таким чином, на момент укладення
оспорюваного договору № 27/08, сторони
такого договору мали необхідний для
цього обсяг цивільної дієздатності, а
від імені ТзОВ «Латориця» договір
підписано повноважним представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України,
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Згідно позиції Вищого господарського
суду України, висловленій ним у п. 3
Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 № 11, "Наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, який не мав
належних повноважень, унеможливлює
визнання такого правочину недійсним
(стаття 241 ЦК України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину".

В матеріалах справи містяться копія
акту прийомки-передачі майна від 04.09.2011
р., з якого вбачається, що відповідно до
умов договору про внесення змін та
доповнень до договору про сумісну
діяльність від 04.09.2011 р., суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_3, додатково із прийнятими
раніше приміщеннями площею 259 кв.м.
згідно договору про спільну сумісну
діяльність № 27/08 від 03.09.2011 р., прийняла
у тимчасове користування приміщення
загальною площею 40 кв. м., що
розташоване за адресою АДРЕСА_1. Відтак,
спірний договір був спрямований на
реальне настання наслідків,
передбачених його положеннями.

Відповідно до п. 2.2 договору 27/08 про
спільну сумісну діяльність від 03.09.2011
року, ОСОБА_3, зобов'язалась щомісячно
перераховувати на користь ТзОВ
«Латориця» належну товариству частку
чистого прибутку, отриманого від
спільної діяльності.

Згідно квитанцій № ПН4047 від 10.07.2012 р. на
суму 2 190,00 грн., № ПН2655 від 27.06.2012 р. на
суму 380,00 грн., № ПН2982 від 05.06.2012 р. на
суму 320,00 грн. ФОП ОСОБА_3 було
перераховано ТзОВ «Латориця» кошти,
згідно договору про спільну сумісну
діяльність № 27/08 від 03.09.2011 р. Зазначені
кошти були прийняті ТзОВ «Латориця» та
ОСОБА_3 не повертались.

У п. 2.1. договору 27/08 про спільну сумісну
діяльність від 03.09.2011 р. передбачено
обов'язок ТзОВ «Латориця» здійснювати
оплату витрат, пов'язаних із
використанням інженерних та інших
комунікацій на ведення спільної
діяльності з наступним відшкодуванням
розміру цих витрат за рахунок ОСОБА_3

Як вбачається з квитанції № ПН4476 від
20.08.2012 р. ТзОВ «Латорииця» було сплачено
на користь ПрАТ «Фарлеп - Інвест» 42,38
грн. за ОСОБА_3 за послуги зв'язку.

Згідно квитанції № 26 від 03.05.2012 р. ТзОВ
«Латориця» через ОСОБА_3 було сплачено
200,00 грн. на користь ЛМКП
«Львівводоканал» за водопостачання;

Таким чином, в процесі розгляду справи
судом встановлено та належними
доказами підтверджено факт прийняття
до виконання сторонами договору № 27/08
про спільну сумісну діяльність від
03.09.2011 р. Отже, слід вважати, що спірний
договір був схвалений ТзОВ
«Латорииця».

Враховуючи те, що спірний договір був
схвалений ТзОВ «Латорииця» у суду
відсутні підстави для визнання
договору недійсним у зв'язку з тим, що
останній підписаний від імені
товариства не уповноваженою особою.

Не обґрунтованими на думку суду є також
твердження позивача про те, що договір
№ 27/08 про спільну сумісну діяльність
від 03.09.2011 р. укладено на невигідних для
ТзОВ «Латориця» умовах.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як закріплено у ч. 1 ст. 1133 Цивільного
кодексу України, вкладом учасника
вважається все те, що він вносить у
спільну діяльність (спільне майно), в
тому числі грошові кошти, інше майно,
професійні та інші знання, навички та
вміння, а також ділова репутація та
ділові зв'язки.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору про
спільну сумісну діяльність № 27/08 від
03.09.2011 р., внесок у спільну діяльність
ТзОВ «Латориця» складається із:
надання можливості ФОП ОСОБА_3 брати
участь у спільній діяльності на
матеріальній базі і у приміщенні ТзОВ
«Латориця», надання можливості ФОП
ОСОБА_3 у процесі здійснення спільної
діяльності користуватися необхідними
інженерними та іншими комунікаціями,
застосування яких є необхідною умовою
належного проведення спільної
діяльності.

Внесок ФОП ОСОБА_3 у спільну діяльність
складається із: забезпечення
ефективного використання приміщення
по АДРЕСА_1 площею 259 кв. м. (за редакцією
від 04.09.2011 року - 299 кв.м.), трудової
діяльності її працівників, зайнятих на
об'єкті, де здійснюється спільна
діяльність, роботи по проведенню
бухгалтерського та іншого
обов'язкового обліку, а так само по
сплаті податків, інших обов'язкових
платежів відповідно до результатів
спільної діяльності (п. 4.2. договору).

Таким чином, сторони оспорюваного
договору за своїм вільним
волевиявленням дійшли згоди щодо умов
договору та розміру і характеру
внесків сторін. Відтак, покликання
позивача на невигідність договору для
ТзОВ «Латориця» є безпідставними.

Щодо доводів позивача про недійсність
договору з підстав відсутності рішення
учасників ТзОВ «Латориця» про передачу
приміщень товариства у розпорядження
ОСОБА_3, то колегія суддів зазначає
наступне:

Згідно п.11.9 Статуту товариство має
право продавати і передавати іншим
підприємствам та організаціям,
громадянам, здавати в оренду, надавати
в позику, передавати в безоплатне
користування споруди,
будинки,транспортні засоби,
обладнання, устаткування, сировину та
інші матеріальні цінності по спільному
рішенню учасників.

Разом із тим, вищенаведеним положенням
Статуту не встановлено вимоги
наявності рішення загальних зборів для
укладення договору про спільну
діяльність.

При цьому, із тексту спірного договору
жодним чином не вбачається відчуження
ТзОВ «Латориця» будь-якого майна на
користь будь-яких фізичних чи
юридичних осіб.

Відтак, судом першої інстанції
обгрнутовано відмовлено в задоволенні
позовних вимог щодо визнання недійсним
договору з підстав зазначених в
позовній заяві.

Разом з тим, слід звернути увагу на те,
що згідно ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За змістом частини 1 статті 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, і, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(частина 3 статті 215 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до п. 51 постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів",
законом не передбачено право акціонера
(учасника) господарського товариства
звертатися до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК, якщо
акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Таким чином, необхідною умовою для
задоволення позову є доведення
позивачем факту порушення його
корпоративних прав.

Відповідно до положень ст. 10 закону
України "Про господарські товариства",
учасники товариства мають право: а)
брати участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в
установчих документах, за винятком
випадків, передбачених цим Законом; б)
брати участь у розподілі прибутку
товариства та одержувати його частку
(дивіденди). Право на отримання частки
прибутку (дивідендів) пропорційно
частці кожного з учасників мають особи,
які є учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; в) вийти в
установленому порядку з товариства; г)
одержувати інформацію про діяльність
товариства. На вимогу учасника
товариство зобов'язане надавати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти
товариства про його діяльність,
протоколи зборів; д) здійснити
відчуження часток у статутному
(складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у
товаристві, в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 88 ГК України,
учасники господарського товариства
мають право: брати участь в управлінні
справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах,
за винятком випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами;брати
участь у розподілі прибутку товариства
та одержувати його частку (дивіденди);
одержувати інформацію про товариство;
вийти в передбаченому установчими
документами порядку зі складу
товариства.

Учасники товариства мають також інші
права, передбачені цим Кодексом, іншими
законами та установчими документами
товариства.

Вказані положення кореспондують
нормам ст. 116 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
вказує, що спірний договір порушує його
права на одержання частки в прибутку
ТзОВ «Латориця». Проте, відповідно до п.
1.1 Договору № 27/08 про спільну сумісну
діяльність, метою згаданого договору є
приведення приміщення по АДРЕСА_1 у
належний для експлуатації стан та
забезпечення ефективного використання
вказаного приміщення з метою отримання
прибутку.

Крім цього, позивачем зазначається, що
спірний договір порушує її права на
участь в управлінні справами ТзОВ
«Латориця». Однак, відповідно до ч.1 ст.
88 ГК України та ст. 116 ЦК України дане
право полягає у можливості учасника
товариства брати участь в управлінні
справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах,
за винятком випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 97 ЦК України,
управління товариством здійснюють
його органи. Органами управління
товариством є загальні збори його
учасників і виконавчий орган, якщо інше
не встановлено законом.

Відповідно до п. 17.1 Статуту, управління
товариством здійснюють його органи,
склад та порядок обрання яких
здійснюються зборами учасників.

Спірний договір жодним чином не
обмежує права позивача обирати, бути
обраною та брати участь у роботі
органів товариства.

Разом, з тим, колегія суддів зазначає,
що учасник товариства не наділений
суб'єктивним правом щодо здійснення
повноважень власника майна товариства.
А тому позивач не належить до тих
суб'єктів, які мають право оспорити
зазначений правочин.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Львівської області від 11.04.2014 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 11.04.2014 року у
даній справі залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд
Львівської області.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.