КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.
Справа№ 910/2544/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Якименко А.В.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Ікс 5 рітейл груп Україна"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року (суддя Чебикіна
С.О.).

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан-Україна"

до Приватного акціонерного
товариства "Ікс 5 рітейл груп Україна"

про стягнення 371808,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва 24.04.2014 року по справі №910/2544/14
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Ікс 5 рітейл груп Україна"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан-Україна" 342794 грн.
16 коп. - боргу, 536 грн. 83 коп. - 3% річних та
7435 грн. 46 коп. - судового збору.
Припинено провадження по справі в
частині стягнення 28442,16 грн. - основного
боргу.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
14.07.2014 року.

09 липня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшов відзив
на апеляційну скаргу.

В судове засідання 14.07.2014 року з'явився
представник позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення (Том 3,
а.с. 12), колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги у відсутність
представника відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
відповідача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

17 жовтня 2003 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Лан-Україна" (продавець) та Закритим
акціонерним товариством "Спар Україна"
(нова назва - Приватне акціонерне
товариство "Ікс 5 рітейл груп Україна")
(покупець) укладено договір на
реалізацію продукції № 458/03-П/153 (далі -
Договір).

Відповідно до умов Договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець приймає та оплачує
на умовах та в порядку, визначених цим
договором, товар в асортименті,
кількості та за цінами, вказаними у
накладних, що засвідчують
передачу-приймання товару від продавця
покупцю (накладні) та є невід'ємними
частинами цього договору.

Покупець оплачує поставлений
продавцем товар протягом 32 банківських
днів з дня поставки, в сумі, що
зазначена в накладній, по якій
поставляється товар (п. 3.2. Договору в
діючій редакції за додатковою угодою
№2 від 31.02.2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на суму
426397,23 грн.

Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав,
внаслідок чого виникла заборгованість
в розмірі 371236,32 грн.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що
поставка товару продавцем покупцю
здійснюється окремими партіями, у
кількості, за цінами і у строк,
визначений у замовлені на поставку
покупця, які узгоджуються з продавцем.

Відповідно до п. 4.3 Договору, замовлення
на поставку складається в усній або
письмовій формі і направляється
продавцеві по телефону, факсом, поштою
або через представника продавця.
Підтвердженням направлення продавцеві
замовлення на поставку покупця по
факсу є звіт про передачу факсового
повідомлення (ТХ REPORT), що автоматично
роздруковується факсом покупця, з
позитивним результатом передачі (RESULT
OK).

Продавець зобов'язаний направити
покупцю підтвердження про отримання
замовлення на поставку покупця,
підписане представником продавця,
уповноваженим приймати замовлення на
поставку покупця.

Якщо продавець має зауваження до
направленого замовлення покупця на
поставку, він зобов'язаний повідомити
про це покупця у письмовому вигляді
(факсом, поштою або через свого
представника) протягом 2 (двох) годин з
моменту отримання замовлення.
Вищезазначене повідомлення про
зауваження до замовлення на поставку
покупця має бути підписано
представником продавця, уповноваженим
приймати замовлення на поставку
покупця. Якщо таке повідомлення не буде
направлено покупцю у визначений
термін, замовлення на поставку покупця,
вважається узгодженим продавцем та
прийнятим до виконання у повному
обсязі по усіх показниках: асортименту,
кількості, ціні та строку поставки
товару.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що після звернення
позивача з позовною заявою до суду
відповідач частково сплатив основний
борг в розмірі 28442,16 грн.

Так, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що провадження по справі в цій
частині підлягає припиненню на
підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України,
в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Місцевим господарським судом
встановлено, що поставка позивачем та
прийняття товару відповідачем
підтверджується видатковими
накладними, які підписана сторонами та
скріплені печатками підприємств без
зауважень.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що доказів оплати
заборгованості відповідачем до суду не
надано, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в розмірі
342794,16 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Твердження апелянта щодо не укладання
Договору, в зв'язку з тим, що накладні
підписані не уповноваженими особами та
не містять печатки відповідача,
колегією суддів визнано
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

За вимогами ч. 1 статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

В силу статті 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним за умови досягнення згоди
щодо усіх його істотних умов, з
обов'язковим погодженням предмету,
ціни та строку його дії. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Не вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами).

Таким чином, господарський договір
буде вважатись укладеним, якщо:

1) Сторонами дотриманий порядок
укладання господарського договору,
передбачений законом;

2) Дотримана форма господарського
договору, передбачена законом;

3) Було досягнуто згоди по всіх істотних
умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладанні договору на реалізацію
продукції №458/03-П/153 сторони погодили,
що предметом договору є поставка
товарів.

Згідно з пунктом 1.1. Договору продавець
зобов`язується передати у власність
покупця, а покупець приймає та оплачує
на умовах і у порядку визначених цим
договором, товар в асортименті,
кількості та за цінами, вказаними у
накладних, що засвідчують передачу
приймання товару від продавця покупцю
(надалі іменовані - "накладні") та є
невід'ємними частинами даного
договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
асортимент та кількість товару
зазначається у накладних.

Поставка товару продавцем покупцю
здійснюється окремими партіями, у
кількості, за цінами і у строк,
визначений у замовлені на поставку
покупця, які узгоджуються з продавцем
(п. 4.1. Договору).

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 року "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" при
підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом, у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних, на
підставі первинних документів, можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: - назву документа (форми); -
дату і місце складання; - назву
підприємства, від імені якого складено
документ; - зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; - посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; - особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що видаткові
накладні, які містяться в матеріалах
справи, оформлені відповідно до вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та Положення "Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку", затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від 24
травня 1995 року № 88 щодо зазначення
обов'язкових в ній реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа(форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи (а.с.138-148) відповідач, відповідно
до п. 13 Інструкції Міністрерстава
фінансів України від 16.05.1996 року № 99
"Про затвердження Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей" надавав позивачу
зразки штампів (печаток) та зразки
підписів відповідальних осіб, які
мають право приймати продукцію за
договором. Вказані зразки були
затвердженні підписом та печаткою
відповідача.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
поставка позивачем товару на загальну
суму 426397,23 грн. підтверджується
двосторонньо узгодженими сторонами
товарними накладними. Проте,
відповідач, як покупець, свій обов'язок
щодо оплати отриманого товару належним
чином не виконав.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки
місцевого господарського суду 3%
річних, який складено арифметично
вірно, прийшла до висновку про його
обґрунтованість, в зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині також
підлягають задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Приватного
акціонерного товариства "Ікс 5 рітейл
груп Україна" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
24.04.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Ікс 5 рітейл
груп Україна" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 24.04.2014 року по
справі №910/2544/14 - без змін.

Матеріали справи №910/2544/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 15.07.2014 року