ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 червня 2014 року Справа №
5004/1052/12(5004/2421/11)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіВовка
І.В.,суддів:Грека Б.М., Селіваненка В.П.,
Стратієнко Л.В., Черкащенко
М.М.,розглянувши заяву Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 22.04.2014у
справі№5004/1052/12(5004/2421/11)

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_6доПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива"прозобов'язання
вчинити дії та стягнення 880775,43 грн
неустойки

та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пік
нерухомість"доПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива"простягнення
3680973,32 грн неустойки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 27.03.2013
провадження у справі в частині
стягнення з ПАТ "КБ "Фінансова
ініціатива" на користь ФОП ОСОБА_6 12600,00
грн реальних збитків та 1750000,00 грн
збитків у формі упущеної вигоди
припинено у зв'язку з відмовою позивача
від позову в цій частині; в позові ФОП
ОСОБА_6 до ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива"
про зобов'язання вчинити дії та
стягнення 880775,46 грн неустойки
відмовлено. В позові ТОВ "Пік
нерухомість" до ПАТ "КБ "Фінансова
ініціатива" про стягнення 3680973,32 грн
неустойки відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 рішення
Господарського суду Волинської
області від 27.03.2013 скасовано в частині
відмови в позові ФОП ОСОБА_6 до ПАТ
"Комерційний банк "Фінансова
ініціатива" про стягнення 880775,46 грн
неустойки, прийнято в цій частині нове
рішення про задоволення позову:
стягнуто з ПАТ "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" ФОП ОСОБА_6 880775,46
грн неустойки. Також рішення
Господарського суду Волинської
області від 27.03.2013 скасовано в частині
відмови в позові ТОВ "Пік нерухомість"
до ПАТ "Комерційний банк "Фінансова
ініціатива" про стягнення 3680973,32 грн
неустойки, прийнято в цій частині нове
рішення про задоволення позову:
стягнуто з ПАТ "Комерційний банк
"Фінансова ініціатива" на користь ТОВ
"Пік нерухомість" 3680973,32 грн неустойки; в
решті рішення Господарського суду
Волинської області від 27.03.2013 залишено
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 у справі
№5004/1052/12(5004/2421/11) постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014
скасовано, а рішення Господарського
суду Волинської області від 27.03.2013 у
справі №5004/1052/12 (5004/2421/11) залишено в
силі.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6
звернулась з заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
22.04.2014 у справі №5004/1052/12(5004/2421/11) у якій
просить скасувати постанову Вищого
господарського суду України від 22.04.2014,
а постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014, в
частині стягнення з ПАТ КБ "Фінансова
ініціатива" неустойки в сумі 880775,46 грн
на користь ФОП ОСОБА_6 залишити в силі.
Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 11.03.2014
у справі № 916/2353/13, від 24.12.2013 у справі
№5015/4879/12, від 02.06.2011 у справі №35/555,
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України норм
матеріального права, а саме статті 785
Цивільного кодексу України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі -ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Звертаючись з даною заявою, заявник
доводить наявність неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції положень статті 785 ЦК України
щодо наявності підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення неустойки
за час прострочення повернення об'єкта
оренди залежно від фактичного
користування відповідачем (орендарем)
орендованим приміщенням після
припинення договору оренди та
виконання відповідачем (орендарем)
свого зобов'язання з повернення
орендованого майна позивачу за актом
приймання-передачі.

У постанові від 22.04.2014 у справі
№5004/1052/12(5004/2421/11), про перегляд якої
подано заяву, Вищий господарський суд
України погодився з висновками суду
першої інстанції, (в частині що
стосується доводів заявника), про
відсутність підстав для стягнення
неустойки за прострочення повернення
об'єкта оренди. При цьому суд
касаційної інстанції зазначив, що для
вирішення питання про покладення на
відповідача (орендаря)
відповідальності у вигляді стягнення
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час прострочення
відповідно до статті 785 Цивільного
кодексу України перш за все необхідно
було дослідити обставини щодо
фактичного користування відповідачем
(орендарем) спірним приміщенням після
припинення договору оренди, а відтак
суд касаційної інстанції, виходячи з
встановлених судом першої інстанції
обставин справи про те, що відповідач
не користувався спірним приміщенням,
дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
неустойки згідно статті 785 Цивільного
кодексу України, незважаючи на те, що
сторонами не було складено акту
приймання-передачі даного приміщення з
оренди.

Однак у постановах від 11.03.2014 у справі
№916/2353/13, від 02.06.2011 у справі №35/555 у
подібних правовідносинах суд
касаційної інстанції, застосовуючи
одні й ті ж норми матеріального права
(частину другу статті 785 ЦК України)
виходячи з встановленого судами
попередніх інстанцій факту порушення
відповідачем (орендарем) свого
зобов'язання з повернення орендованого
майна позивачу за актом
приймання-передачі у встановлений
строк, дійшов протилежних правових
висновків, а саме щодо наявності
підстав для стягнення неустойки за
прострочення повернення майна, та
зазначив при цьому, що:

- право стягнення неустойки,
встановлене статтею 785 ЦК України,
пов'язується з простроченням орендарем
виконання зобов'язання з повернення
орендованого приміщення за актом
приймання-передачі, а не з фактичним
користуванням, чи то перебуванням
орендаря в цьому приміщені (справа
№916/2353/13);

- положеннями статті 785 ЦК України
встановлюється відповідальність
орендаря за неповернення орендованого
майна у встановлений строк у вигляді
неустойки, застосування якої не
ставиться в залежність від фактичного
користування майном, адже, в даному
випадку йдеться не про плату за
фактичне користування річчю, а про
розмір штрафної санкції, що дорівнює
подвійному розміру плати за
користування річчю (справа №35/555).

Крім того, приймаючи постанову від
24.12.2013 у справі №5015/4879/12 Вищий
господарський суд України прийшов до
протилежного висновку ніж у постанові
про перегляд, якої просить заявник,
згідно з яким факт того, що відповідач
(орендар) фактично не користується
предметом оренди після припинення
договору оренди та звільнив орендоване
приміщення, згідно з статтею 785
Цивільного кодексу України не звільняє
відповідача від відповідальності у
вигляді неустойки у розмірі подвійної
плати за користування річчю за час
прострочення, оскільки відповідачем
належним чином не виконано своїх
договірних зобов'язань з повернення
об'єкта оренди позивачу за актом
приймання-передачі.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що зі змісту доданих до заяви
постанови Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 у справі
№5004/1052/12(5004/2421/11), про перегляд якої
подано заяву, та постанов, на які
посилається заявник, вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції положень частини
другої статті 785 ЦК України, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5004/1052/12(5004/2421/11) до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяІ.Вовк Судді Б.Грек
В.Селіваненко Л.Стратіенко
М.Черкащенко