ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р.
Справа № 914/1517/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «УНІКА», м. Київ,

до відповідача: Служби автомобільних
доріг у Львівській області, м. Львів,

про: відшкодування 59 287 грн. 40 коп.
матеріальної шкоди в порядку регресу
та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Від ДП «Львівський Облавтодор»: Рісний
М.Б. - представник (довіреність в
матеріалах справи).

Суть спору: розглядається справа за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «УНІКА»
до Служби автомобільних доріг у
Львівській області про відшкодування 59
287 грн. 40 коп. матеріальної шкоди в
порядку регресу та стягнення судових
витрат.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 28.04.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 27.05.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені в порядку,
передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою Наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28 (докази в матеріалах
справи).

Ухвалою від 10.06.2014 року замінено
первісного відповідача - ДП
«Львівський облавтодор» ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» на належного
відповідача - Службу автомобільних
доріг у Львівській області та
відкладено розгляд справи на 24.06.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку в
порядку ,передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, в судовому засіданні
оголошувалась перерва, про що сторони
належним чином повідомлялись під
розписку (докази в матеріалах справи).

Представник позивача в судове
засідання 15.07.2014 року не з'явився, подав
клопотання (вх. №30441/14), у якому просить
суд розглядати справу за відсутності
повноважного представника позивача та
повідомляє про те, що підтримує позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку ,передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Представником ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» подано клопотання (вх. №30402/14),
у якому просить суд долучити до
матеріалів справи копії судових рішень
у справах щодо відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок неналежного
утримання доріг, проти позову
заперечив повністю з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

27.06.2014 року відповідачем подано
клопотання (вх. №3306/14), у якому просить
суд залучити до участі у справі в
якості співвідповідача ДП «Львівський
Облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» (79053, Львівська область,
м. Львів, вул. Володимира Великого, буд.
54; ).

Суд відхиляє вказане клопотання
відповідача з підстав того, що при
поданні позову відповідачем визначено
Дочірнє підприємство «Львівський
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», проте судом встановлено, що
належним відповідачем у справі як
власник автомобільної дороги, на якій
трапилась дорожньо-транспортна
пригода, є Служба автомобільних доріг у
Львівській області, ухвалою від 10.06.2014
року судом замінено відповідача
Дочірнє підприємство «Львівський
облавтодор» Публічного акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» на належного відповідача -
Службу автомобільних доріг у
Львівській області.

В ході розгляду справи ВСТАНОВЛЕНО.

Позивач: Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Уніка»
є юридичною особою, йому присвоєно , знаходиться за адресою:
01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №648806, Довідкою Головного
управління статистики у м. Києві з
ЄДРЮО та ФОП серії АБ №243181 та Витягом
Головного управління статистики у м.
Києві з ЄДРЮО та ФОП серії ГУРС №5681
(докази в матеріалах справи).

Відповідач: Служба автомобільних доріг
у Львівській області є юридичною
особою, їй присвоєно ,
знаходиться за адресою: 79053, Львівська
область, м. Львів, вул. Володимира
Великого, буд. 54, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
Довідкою Головного управління
статистики у Львівській області з
ЄДРЮО та ФОП від 08.04.2014 року №20-09/717 та
Випискою з ЄДРЮО та ФОП серії АГ №?898136
(докази в матеріалах справи).

11.02.2011 року по авто дорозі Львів-Чоп,
Львівська область, поблизу с. Дубина
відбулося дорожньо - транспортна
пригода - наїзд на вибоїну автомобіля
марки «BMW-735», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Станом на момент настання вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
водія транспортного засобу -
автомобіля марки «BMW-735», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 була
застрахована в Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Уніка» за договором, поліс
ВЕ/3796748 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (надалі - договір). Строк дії
договору - до 26.05.2011 року.

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
застрахований транспортний засіб -
автомобіль марки «BMW-735», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав
механічні пошкодження, а саме -
пошкодження бокової лівої частини
автомобіля

Як вбачається із Довідки від 02.03.2011 року
№9/1-84СК, виданої БДПС ДАІ при ГУМВС
України у Львівській області, ОСОБА_3,
який керував транспортним засобом
перебував у тверезому стані та мав при
собі посвідчення водія. Із вказаної
довідки також вбачається, що ДТП
сталося з вини ОСОБА_4, який порушив п.
1.5. Правил дорожнього руху, допустив
неналежне утримання вулично-шляхової
мережі.

Заявою від 14.02.2011 року від 14.02.2011 року
№0006/509 ОСОБА_3 звернувся до позивача із
заявою про виплату страхового
відшкодування за договором від 26.05.2010
року №14074/4002/0000044 (належним чином
завірена копія заяви в матеріалах
справи).

Висновком експертного дослідження від
19.03.2011 року №81/03, який складено
експертом Величко А.Д., (свідоцтво
НОМЕР_2 від 30.07.2010 року дійсне до 30.07.2013
року, видане центральною експертно -
кваліфікаційною комісією Міністерства
юстиції України, кваліфікаційне
свідоцтво оцінювача НОМЕР_3 видане ФМДУ
05.04.2008 року, свідоцтво аварійного
комісара №1049, експертний стаж з 2009
року), встановлено вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу - автомобіля
марки «BMW-735», д/н НОМЕР_1 у розмірі 60 140
грн. 30 коп.(належним чином завірена
копія дослідження долучена до
матеріалів справи).

Страховим актом позивача від 19.04.2011
року №00061509 дорожньо-транспортна
пригода, що трапилась 11.02.2011 року по
авто дорозі Львів-Чоп, Львівська
область, поблизу с. Дубина за участю
застрахованого транспортного засобу -
автомобіля марки «BMW-735», д/н НОМЕР_1
визнана страховим випадком та визнано,
що до виплати ОСОБА_3 підлягає, за
вирахуванням франшизи у розмірі 0,50%,
сума у розмірі 59 287 грн. 40 коп.
відповідний розрахунок суми
страхового відшкодування наведено у
згаданому акті. (копія страхового акту
долучена до матеріалів справи).

Доказів визнання незаконним чи
скасування Страхового акту позивача
від 19.04.2011 року №00061509 станом на момент
розгляду справи в судовому засіданні
сторонами суду не заявлено та не
подано.

Наказом начальника Департаменту
врегулювання збитків ПрАТ Акціонерне
товариство «Страхова компанія «УНІКА»
від 19.04.2011 року №00061509 вирішено
виплатити громадянину ОСОБА_3 страхове
відшкодування згідно розрахунку суми
збитку у розмірі 59 287 грн. 40 коп.

Платіжним дорученням від 21.04.2011 року
позивачем виплачено на користь
громадянина ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 59 287 грн. 40 коп.
Примірник платіжного доручення
долучено до матеріалів справи.

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 59 287 грн. 40 коп. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу.

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 27.06.2014 року за
вх. №28040/14, проти позову заперечує,
вважає позов безпідставним і
необґрунтованим, просить суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог
з підстав того, що станом на момент
настання ДТП ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України», як підрядник за
договором, виконував
планово-попереджувальні ремонтні
роботи на ділянці автомобільної
дороги, на якій трапилось ДТП.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про дорожній рух» до компетенції
власників автомобільних доріг
належить передача права на
експлуатаційне утримання доріг іншим
юридичним особам.

Відповідно до зазначеної вище норми,
24.12.2010 року Службою автомобільних доріг
у Львівській області, як замовником,
укладено Договір №4-ПЕ з ДП «Львівський
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України», як підрядником про
надання послуг (виконання робіт) з
поточного (планово-попереджувального)
ремонту та експлуатаційного утримання
автомобільних доріг державного та
місцевого значення загального
користування Львівської області, за
умовами якого підрядник бере на себе у
2011 році юридичну відповідальність та
забезпечує надання послуг (виконання
робіт) з поточного
(планово-попереджувального) ремонту та
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг загального
користування державного та місцевого
значення у Львівській області у
відповідності до Додатку №3 (Акт
передачі автомобільних доріг) та
згідно з вимогами діючих
нормативно-правових актів, зокрема
«Класифікації робіт з
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг загального
користування» (ВБН Г.1- 218-530:2006).

Актом передачі автомобільних доріг, що
є Додатком № 3 вищевказаного договору
та є його невід'ємною частиною, Служба
автомобільних доріг у Львівській
області передала, а ДП «Львівський
облавтодор» прийняло мережу
автомобільних доріг державного та
місцевого значення Львівської області
для виконання робіт з поточного
ремонту і експлуатаційного утримання.

Згідно частини 4 пункту 13 договору
підрядник несе відповідальність за
незабезпечення безпеки дорожнього
руху згідно діючих нормативів при
виконанні підрядних послуг (робіт),
якщо ці порушення виникли з вини
підрядника та призвели до
дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі вищенаведеного позивач
стверджує, що на день ДТП, що мала місце
11.02.2011 pоку виключно ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» відповідав за
відшкодування збитків, заподіяних
юридичним та фізичним особам, якщо ці
збитки виникли внаслідок неналежного
експлуатаційного стану автомобільної
дороги (наявність вибоїни).

Проте суд критично оцінює такі
твердження позивача, оскільки, та
обставина, що позивачем як замовником
укладено з Дочірнім підприємством
«Львівський Облавтодор» ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» як підрядником
контракт на ремонт і забезпечення
утримання дороги у належному стані не
позбавляє її, як балансоутримувача
автомобільних доріг загального
користування обов'язку нести
відповідальність перед позивачем в
силу приписів статтей 10-13 закону
України «Про автомобільні дороги»,
статті 9 закону України «Про дорожній
рух» та частини другої статті 1172 ЦК
України, відповідно до якої, замовник
відшкодовує шкоду, завдану іншій особі
підрядником, якщо він діяв за завданням
замовника.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не звертався до ДП «Львівський
облавтодор» у майбутньому із позовом
чи претензією щодо неналежного
виконання договору від 24.12.2010 року №4-ПЕ
про надання послуг (виконання робіт) з
поточного (планово-попереджувального)
ремонту та експлуатаційного утримання
автомобільних доріг державного та
місцевого значення загального
користування Львівської області.

Відповідно до статті 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

До аналогічних висновків доходить
Вищий господарський суд України у
інформаційному листі «Про деякі
питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року» від
13.08.2008 року №01-8/482, пункт 10, якого
зазначає, що відповідно до частини
другої статті 35 ГПК (1798-12) факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони. Отже, за змістом
наведеної норми, неодмінною умовою її
застосування є один і той самий склад
сторін як у справі, що розглядається
господарським судом, так і у справі (або
справах) зі спору, що вирішувався
раніше, і в якій встановлено певні
факти, що мають значення для
розглядуваної справи.

Відтак, згадану ухвалу винесено щодо
справи, відповідачами у якій є ДП
«Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» та
Служба автомобільних доріг у
Житомирській області, і вказана ухвала
не має преюдиційної сили при розгляді
даної справи та не звільняє сторони у
справі від обов'язку доведення своїх
вимог та заперечень у розумінні статті
35 ГПК України, так як сторонами у даній
справі є інші особи.

Представник ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 19.05.2014 року за
вх. №21427/14 проти позовних вимог
позивача заперечує, вважає їх
безпідставними і необґрунтованими з
тих підстав, що ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» не є особою, відповідальною за
заподіяння шкоди внаслідок
неналежного стану доріг загального
користування, оскільки не є їх
власником чи балансоутримувачем, а
здійснює лише роботи по ремонту та
експлуатаційному утриманні доріг
загального користування на підставі
договору підряду.

Суд погоджується із такими
посиланнями, оскільки у положеннях
статті 9 Закону України «Про дорожній
рух» передбачено, що до компетенції
власників автомобільних доріг, вулиць
та залізничних переїздів або
уповноважених ними органів у сфері
дорожнього руху належить : здійснення
заходів щодо розвитку, удосконалення,
ремонту та утримання у безпечному для
дорожнього руху стані доріг;
компенсація витрат власникам
транспортних засобів, якщо
дорожньо-транспортні події сталися з
причин незадовільного
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг; забезпечення
безпечних, економічних та комфортних
умов дорожнього руху; своєчасне
виявлення перешкод дорожньому руху та
їх усунення, а у разі неможливості -
невідкладне позначення дорожніми
знаками, огороджувальними і
направляючими засобами та передача
права на експлуатаційне утримання
доріг, вулиць та залізничних переїздів
іншим юридичним особам.

Відповідно до частини другої статті 7
та статті 10 Закону України «Про
автомобільні дороги» автомобільні
дороги загального користування
перебувають у державній власності.
Державне управління автомобільними
дорогами загального користування
здійснює Державна служба
автомобільних доріг України, що є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність. і який має свої органи
управління на місцях.

Положеннями ст. 11 і 13 вказаного Закону
визначено основні обов'язки органу
державного управління автомобільними
дорогами (зокрема, реалізація заходів з
безпеки дорожнього руху; забезпечення
безперервних, безпечних, економічних
та зручних умов руху транспортних
засобів впровадження заходів з
ліквідації аварійно небезпечних місць
(ділянок) автомобільних доріг;
забезпечення сталого функціонування
автомобільних доріг у зимовий період)
та відповідальність цього органу
(зокрема, за стан автомобільних доріг;
за якість робіт з ремонту та утримання
автомобільних доріг; відповідність
нормативно-правовим актам розміщення
технічних засобів організації
дорожнього руху).

Відтак, оскільки дорога, на якій
сталося ДТП є автомобільною дорогою
загального користування, її власником
є держава Україна, а уповноваженими
державою органами управління
автомобільними дорогами є Держслужба
автодоріг України та її органи
управління на місцях, зокрема у межах
територіальної юрисдикції Львівській
області - Служба автомобільних доріг у
Львівській області.

Окрім цього, суд бере до уваги те, що ДП
«Львівський облавтодор» ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», як це підтверджується
копією статуту ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», що міститься у матеріалах
справи, не утримує на своєму балансі
жодних доріг загального користування і
перебуває із Службою автомобільних
доріг у Львівській області лише і
виключно у договірних відносинах, а
саме, між ними укладено договір підряду
від 24.12.2010 року №4-ПЕ.

Окрім цього, постановою Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 04.05.2014 року у справі №3-918/11
було закрито провадження по справі
щодо притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
частиною четвертою статті 140 КУпАП
закрити за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення.

Будь - які інші посадові особи ДП
«Львівський облавтодор» ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» із приводу ДПТ, що
стало підставою для страхового
відшкодування до відповідальності не
притягались.

Разом із цим, відповідно до статті 35 ГПК
України, вирок суду в кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, які набрали законної
сили, є обов'язковими для
господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Пунктом 38 Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 12.03.2009
року №01-08/163 «Про деякі питання,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів України у
другому півріччі 2008 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України»
встановлено, що за змістом і
направленістю положень статті 35 ГПК
рішення суду з адміністративної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору, - з
тих же підстав, що й рішення суду з
цивільної справи (частина четверта
статті 35 ГПК).

Із цих підстав, суд доходить висновку,
що заподіяння шкоди власнику
автомобіля «BMW-735» Д.H.3.BC0621AH перебуває у
причиново - наслідковому зв'язку із
неналежним утриманням автомобільної
дороги загального користування. Проте,
правові підстави для стягнення
регресного відшкодування із ДП
«Львівський облавтодор» ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» відсутні, оскільки
посадові особи останнього до
відповідальності за неналежне
утримання автомобільних доріг не
притягалися, а саме ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» не є особою, на яку
законодавством покладено
відповідальність за підтримання
автомобільних доріг загального
користування у належному
експлуатаційному стані.

Крім того, позивачем не подано суду
жодних доказів невиконання або
неналежного ДП «Львівський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» своїх договірних зобов'язань
по договору.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

У відповідності до статті 355 ГК України
об'єкти страхування, види обов'язкового
страхування, а також загальні умови
здійснення страхування, вимоги до
договорів страхування та порядок
здійснення державного нагляду за
страховою діяльністю визначаються ЦК
України, цим кодексом, законом про
страхування, іншими законодавчими
актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про страхування» страхова сума - це
грошова сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Згідно з частиною першою статті 25
Закону України «Про страхування»
здійснення страхувальником виплат і
виплата страхового відшкодування
проводиться страховиком згідно з
договором страхування на підставі
заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат, переходить
право вимоги, яке страхувальник має до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Аналогічне положення міститься в
статті 993 Цивільного кодексу України,
яка встановлює, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 27.03.1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», з винної особи за регресною
вимогою стягується сума майнових
витрат, понесених на виконання
зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а
якщо законом встановлено межі
відшкодування або межі
відповідальності винної особи, то з неї
витрати стягуються в цих межах.

Відповідно до частини другої статті 1172
ЦК України замовник відшкодовує шкоду,
завдану іншій особі підрядником, якщо
він діяв за завданням замовника.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
по рядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Таким чином, позивач, сплативши
громадянину ОСОБА_3 суму страхового
відшкодування в розмірі 59 287 грн. 40 коп.,
набув права регресної вимоги до Служби
автомобільних доріг у Львівській
області, як особи, відповідальної за
стан автомобільних доріг у розмірі
виплаченого відшкодування за
договором від 24.12.2010 року №14074/4002/0000044.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
ДП «Львівський облавтодор» ПАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
оглянувши та дослідивши матеріали
справи і подані докази, оцінив їх в
сукупності та прийшов до висновку, що
позов документально та нормативно
обґрунтований, відповідачем не
спростований та підлягає до
задоволення повністю.

Судові витрати: сплачений позивачем
судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00 коп.
відповідно до статті 49 ГПК України
покласти на сторони пропорційно до
задоволених вимог та стягнути їх з
відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 77, 82 - 85,
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника: Служби
автомобільних доріг у Львівській
області (79053, Львівська область, м.
Львів, вул. Володимира Великого, буд. 54;
) на користь стягувача:
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» (01103, м. Київ,
вул. Кіквідзе, буд. 14-В; )
59 287 грн. 40 коп. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу
та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

15.07.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 17.07.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.