м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11576/14 16.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санвіт-Холдінг»

до Підприємства з
іноземними інвестиціями за участю
українського капіталу - Фірма
«ВІТАЛ-ТЕР» (Товариства з обмеженою
відповідальністю), Фірма - «ВІТАЛ-ТЕР»

про стягнення 64 783, 41 грн

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Собко Л.В.-
представник за довіреністю №157 від
13.05.2014

від відповідача: не з'явилася

В судовому засіданні 16.07.2014. в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Санвіт-Холдінг" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
підприємство з іноземними
інвестиціями фірма "ВІТАЛ-ТЕР" про
стягнення 64 783, 41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на підставі договору № 55
від 23.01.2013 року, згідно з видатковими
накладними № РН-0000169 від 18.02.2014 року, №
РН-0000219 від 03.03.2014 року, № РН-0000271 від
20.03.2014 року, №РН-0000357 від 04.04.2014 року, №
РН-0000446 від 29.04.2014 року, позивачем було
поставлено товар на загальну суму у
розмірі 75 147,34 грн, за який відповідач
на підставі п. 2 Додаткової угоди № 2 від
15.01.2014 року до Договору повинен був
розрахуватися протягом 30 календарних
днів з моменту отримання товару.
Відповідачем було здійснено
розрахунок частково в розмірі 13 703,64
грн., сума боргу відповідача перед
позивачем становить суму в розмірі 61
443,70 грн. Позивачем також нараховані
штрафні санкції за неналежне виконання
договірних зобов'язань у вигляді пені в
розмірі 473,32 грн, 3% річних у розмірі 88,71
грн, інфляційних втрат у розмірі 479,24
грн та штрафу у розмірі 2 298,44 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2014 порушено
провадження у справі №910/11576/14 та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 09.07.2014.

Ухвалою суду від 09.07.2014 розгляд справи
відкладався на 16.07.2014 р.

У судове засідання, призначене на
16.09.2014, з'явився представник позивача,
на виконання вимог ухвали суду надала
документи для долучення до матеріалів
справи.

Крім цього, заявила клопотання про
уточнення позовної заяви в частині
назви відповідача, оскільки згідно з
витягу з єдиного державного реєстру
правильна назва відповідача -
Підприємство з іноземними
інвестиціями за участю українського
капіталу - фірма «ВІТАЛ-ТЕР»
(Товариства з обмеженою
відповідальністю), Фірма «ВІТАЛ-ТЕР».
Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що згідно з витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців за
ідентифікаційним кодом 22911274 повна
назва юридичної особи становить
Підприємство з іноземними
інвестиціями за участю українського
капіталу - фірма «ВІТАЛ-ТЕР»
(Товариства з обмеженою
відповідальністю), Фірма «ВІТАЛ-ТЕР», а
тому заява позивача підлягає
задоволенню.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала та просила суд задовольнити
у повному обсязі.

У судове засідання 16.07.2014 відповідач
явку уповноваженого представника не
забезпечив, про поважні причини неявки
суд не повідомив, обґрунтованих
клопотань щодо своєї неявки не
направляв, хоча про час і місце судових
засідань був повідомлений належним
чином, оскільки ухвали суду
надсилалися на адреси відповідача, що
зазначені в позовній заяві та у Витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців - 02021,
м. Київ, провулок Кутузова, буд. 4, кв. 23
та 035035, м. Київ, вул.. Механізаторів,10,
отже відповідач не реалізував своє
процесуальне право на участь в
судовому засіданні господарського
суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

23 січня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Санвіт-Холдінг» (надалі - позивач,
постачальник) та Підприємством з
іноземними інвестиціями за участю
українського капіталу - Фірма
«ВІТАЛ-ТЕР» (Товариства з обмеженою
відповідальністю), Фірма - «ВІТАЛ-ТЕР»
(надалі - відповідача, покупець) було
укладено договір № 55 (надалі - договір),
відповідно до якого постачальник
зобов'язався передавати, а покупець
приймати та оплачувати в порядку
передбаченому договором гофпродукцію
(товар), асортимент, кількість якого
визначена в специфікаціях або
видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.1. договору
постачальник зобов'язується формувати
асортимент та кількість товару в
партії на підставі та у відповідності
із заявкою покупця, а також передавати
всі приналежності та документи, що
стосуються товару і підлягають
переданню разом із ним.

Покупець зобов'язаний прийняти товар,
або вчинити дії необхідні з його боку
для забезпечення його одержання (п.2.2.
договору).

Згідно з п. 2.3. договору сторони
зобов'язані проводити звірку взаємних
розрахунків на вимогу будь-якої сторін
протягом п'яти робочих днів з моменту
виставлення вимоги.

Відповідно до п. 3.1. договору фактичний
асортимент та кількість товару
визначається в специфікаціях або
накладних.

Згідно з розділом 4 договору поставка
товару здійснюється за попередньою
заявкою покупця, протягом 14
банківських днів з моменту
затвердження заявки покупця. Датою
поставки товару вважається дата
вказана в видатковій накладній.

Додатковою угодою № 2 від 15.01.2014 р. до
договору № 55 сторони визначили, що
покупець зобов'язується провести
розрахунок за товар протягом 30
(тридцяти) календарних днів, з моменту
отримання товару. Датою отримання
товару вважати дату підписання
видаткових накладних.

За доводами позивача ТОВ
«Санвіт-Холдінг» на виконання вимог
договору, згідно видаткових накладних
№ РН-0000169 від 18.02.2014 р., № РН-0000219 від
03.03.2014 р., № РН-0000271 від 20.03.2014 р., №РН-0000357
від 04.04.2014 р., № РН-0000446 від 29.04.2014 р. було
поставлено товар на загальну суму у
розмірі 75 147,34 грн. Відповідачем в свою
чергу було оплачено товар н загальну
суму 13 703,64 грн, відтак борг відповідача
перед позивачем становить 61 443,70, що
підтверджується актом звіряння.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України
предметом поставки є визначені
родовими ознаками продукція, вироби з
найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачає, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

З урахуванням умов п. 6.4. договору та п.
2. додаткової угоди № 2 до договору до
договору оплата товару здійснюється
покупцем шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника протягом 30
(тридцяти) календарних днів, з моменту
отримання товару. Датою отримання
товару вважати дату підписання
видаткових накладних.

Як свідчать матеріали справи, позивач
поставив відповідача товари на
загальну суму 75 147,34 грн, що
підтверджується видатковими
накладними, підписані уповноваженими
представниками сторін (№ РН-0000169 від
18.02.2014 р. на суму14 083,20 грн, № РН-0000219 від
03.03.2014 р. на суму 6 473,60 грн, № РН-0000271 від
20.03.2014 р. на суму 8 048,95 грн, №РН-0000357 від
04.04.2014 р. на суму 8 461,99 грн, № РН-0000446 від
29.04.2014 р. на суму 38 079,60 грн) та
довіреностями на отримання цінностей,
які налетить отримати представнику
покупця (№ 29 від 17.02.2014 р., № 38/1 від 03.03.2014
р., № 48 від 20.03.2014 р., № 60 від 04.04.2014 р., № 65
від 29.04.2014 р.).

Згідно з ч.2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач здійснював часткову оплату
за поставлений товар на суму 13 703,64 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є
строк (термін) його виконання.
Дотримання строку виконання є одним із
критеріїв належного виконання
зобов'язання, оскільки прострочення є
одним із проявів порушення
зобов'язання. Строк (термін) виконання
зобов'язання за загальним правилом,
узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем був поставлений товар, що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними сторонами,
копії яких містяться в матеріалах
справи. Проте відповідач, в порушення
дійсних домовленостей, не розрахувався
за поставлений товар, у зв'язку з чим
його заборгованість складає на момент
вирішення спору 61 443,70 грн, що
підтверджується також актом звірки
взаємних розрахунків, підписаного
уповноваженими представниками сторін
та скріпленого їх печатками.

Враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню в сумі 61
443,70 грн.

Крім іншого, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню в розмірі
473,32 грн, 3% річних у розмірі 88,71 грн,
інфляційних втрат у розмірі 479,24 грн та
штраф у розмірі 2298,44 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктами 7.1. та 7..2. договору
передбачено, що у випадку порушення
оплати покупцем або строків
відвантаження товару постачальником
винна сторона сплачує на користь
потерпілої пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого чи не відвантаженого
товару за кожен день прострочення. У
випадку прострочення покупцем строків
оплати понад 15 календарних днів,
покупець оплачує на користь
постачальника неустойку у вигляді
штрафу в розмірі 10% від суми
неналежного виконання зобов'язань.

Отже, враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо сплати за отриманий
товар, суд дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача пені в
розмірі 473,32 грн, 3% річних у розмірі 88,71
грн, інфляційних втрат у розмірі 479,24
грн та штрафу у розмірі 2298,44 грн, що
відповідає обґрунтованому розрахунку
позивача, що міститься в матеріалах
позовної заяви.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договором поставки.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними
інвестиціями за участю українського
капіталу - Фірма «ВІТАЛ-ТЕР»
(Товариства з обмеженою
відповідальністю), Фірма - «ВІТАЛ-ТЕР»
(02021, м. Київ, провулок Кутузова, буд. 4,
кв. 23, ідентифікаційний код 22911274) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санвіт-Холдінг»
(02099, м. Київ, вул.. Ялтинська, буд. 5-Б,
ідентифікаційний код 32304939)
заборгованості у розмірі 61 443
(шістдесят одну тисячу чотириста сорок
три) грн 70 коп.; пеню у розмірі 473
(чотириста сімдесят три) грн 32 коп.; 3%
річних у розмірі 88 (вісімдесят вісім)
грн 71 коп.; інфляційних втрат у розмірі
479 (чотириста сімдесят дев'ять) грн 24
коп.; штраф у розмірі 2 298 (дві тисячі
двісті дев'яносто вісім) грн 44 коп. та
судовий збір у розмірі 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.07.2014 року

Суддя

Пукшин Л.Г.