ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

02.07.2014р.
Справа № 907/415/14

За позовом прокурора Тячівського
району в інтересах держави в особі
Буштинської селищної ради, смт. Буштино
Тячівського району

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
с. Бедевля Тячівського району

ПРО стягнення 16199,43грн. збитків за
користування земельною ділянкою
загальною площею 0,1415га, яка
розташована в АДРЕСА_1 для
обслуговування будівель торгівлі

(позовні вимоги викладено у
відповідності до заяви прокурора,
поданої в порядку вимог ст. 22 ГПК
України щодо їх збільшення)

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_3 - представник
за довіреністю від 12.06.2014р.

від прокуратури - Кобзар С.П. - прокурор
відділу прокуратури міста Ужгорода

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Тячівського району звернувся
до Господарського суду Закарпатської
області з позовом в інтересах держави в
особі Буштинської селищної ради, смт.
Буштино Тячівського району до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, с. Бедевля
Тячівського району про стягнення
5361,64грн. збитків за користування
земельною ділянкою загальною площею
0,1415га, яка розташована в АДРЕСА_1 для
обслуговування будівель торгівлі.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 30.04.2014р.
порушено провадження у справі №907/415/14
та призначено справу до розгляду на
16.05.2014р.

Ухвалою суду від 16.05.2014р. розгляд справи
було відкладено на 09.06.2014р. У зв'язку з
тим, що 09.06.2014р. є вихідним днем, ухвалою
суду від 03.06.2014р. розгляд справи
відкладено на 13.06.2014р.

До судового засідання від прокурора
надійшла заява в порядку вимог ст. 22 ГПК
України про збільшення позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті
22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви. Під збільшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну (у бік збільшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, в тому числі ціна позову.

Враховуючи наведене, суд приймає заяву
про збільшення позовних вимог до
розгляду, оскільки вона відповідає
вимогам статті 22 ГПК України.

Прокурор підтримує заявлені позовні
вимоги з урахуванням їх збільшення в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість наявними у справі
матеріалами. Позивач свого
представника в судове засідання не
направив, а в поданому суду письмовому
поясненні просить справу розглядати за
відсутності повноважного
представника.

Звертаючись з позовом у даній справи
прокурор та позивач - просять, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, стягнути зазначену
суму збитків за самовільне
користування земельною ділянкою та
обґрунтовують позовні вимоги
посиланням на ст.ст. 124-126 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., Постанову
КМУ № 284 від 19.05.1993р. "Про порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам",
а також на акт комісії з питань охорони
навколишнього середовища,
раціонального використання природних
ресурсів та рекреації, та з питань
агропромислового комплексу, земельних
ресурсів та розвитку селища Буштино
від 19.02.2014 року, яким було затверджено
визначений розмір збитків, що були
завдані відповідачем Буштинській
селищній раді.

Представник відповідача заперечує з
приводу заявлених позовних вимог в
повному обсязі з підстав, викладених у
поданому суду письмовому поясненні.
Зокрема, просить суд взяти до уваги те,
що відповідач не використовує земельну
ділянку, оскільки не набув права
належного землекористувача. Стверджує
про відсутність з боку позивача
пропозицій щодо укладення договору
оренди земельної ділянки та подав суду
докази про надіслання ним до
Буштинської селищної ради звернення з
вимогою укладення відповідного
договору оренди землі.

Перед початком розгляду справи по суті
представників сторін ознайомлено з
правами та обов'язками у відповідності
із ст.ст. 20, 21, 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складено
протокол, який долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 02.07.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
прокурора, повноважних представників
позивача та відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та їх заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням 17 сесії 6 скликання
Буштинської селищної ради №675 від
23.08.2012 року затверджено проект із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на умовах оренди фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 в
АДРЕСА_1 площею 0,1415га для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі.

Пунктом 2 вказаного рішення ФОП ОСОБА_2
надано в оренду вищевказану земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі,
площею 0,1415 га строком на 5 років.

Пунктом 3 вказаного рішення
встановлено орендну плату у
відповідності до Положення про оренду
та порядок розрахунку орендної плати
за земельні ділянки у смт. Буштино,
затвердженої рішенням сесії
Буштинської селищної ради від 23.08.2011
року №324. Частиною 15 підпункту 5.1 пункту
5 цього Положення передбачено, що
орендна плата для земель, що
використовуються для закладів
торгівлі, громадського харчування,
побутового обслуговування, літніх
майданчиків та ринків, туристичних
агентств та фірм встановлена в розмірі
8% від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки. Нормативно грошова
оцінка вказаної земельної ділянки
становить 135472.10 грн.

Пунктом 4 вказаного рішення зобов'язано
ФОП ОСОБА_2. у двохмісячний термін
укласти договір оренди земельної
ділянки з Буштинською селищною радою
та зареєструвати відповідно до чинного
законодавства.

Прокурор та позивач стверджують, що ФОП
ОСОБА_2 до сьогоднішнього дня договір
оренди земельної ділянки не уклав та
орендну плату за користування
земельної ділянки не сплачує.

Буштинською селищною радою 19.02.2014 року
на підставі ст. 189 ЗК України в порядку
самоврядного контролю за
використанням та охороною земель
складено акт, згідно якого встановлено
факт використання ФОП ОСОБА_2 земельної
ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,1415 га для
комерційного використання.

Так, зокрема, встановлено, що на
вказаній земельній ділянці розміщене
нерухоме майно - будівля
заготівельного пункту, яка належить
ОСОБА_2 на підставі власності згідно
договору купівлі-продажу від 04.03.2003
року.

Враховуючи вище викладене та беручи до
уваги акт комісії з питань охорони
навколишнього середовища,
раціонального використання природних
ресурсів та рекреації, та з питань
агропромислового комплексу, земельних
ресурсів та розвитку селища Буштино
від 19.02.2014 року прокурор та позивач
вважають, що матеріалами справи
беззаперечно доведено фактичне
використання ФОП ОСОБА_2 земельної
ділянки для обслуговування будівель
торгівлі загальною площею 0,1415 га.

Листом Буштинської селищної ради від
05.11.2013 року № 275 ФОП ОСОБА_2 повідомлено
про незаконність використання
вказаної земельної ділянки без
оформлення правовстановлюючих
документів та вказано на необхідність
негайного укладення договору оренди
земельної ділянки.

Проте, ФОП ОСОБА_2 на даний час такий
договір оренди з Буштинською селищною
радою не уклав та орендну плату з 2012
року не сплачує в зв'язку з чим,
заподіяв Буштинській селищній раді
збитки за фактичне користування
земельною ділянкою без оформлення
правовстановлюючих документів на суму
16199,43грн. за період з серпня 2012 року по
лютий 2014р.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись з позовом у даній справи
прокурор Тячівського району та позивач
- Буштинська селищна рада просять, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 14.05.2014р., стягнути
зазначену суму збитків за самовільне
користування земельною ділянкою та
обґрунтовують позовні вимоги
посиланням на ст.ст. 124-126 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., Постанову
КМУ № 284 від 19.05.1993р. "Про порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам",
а також на акт комісії з питань охорони
навколишнього середовища,
раціонального використання природних
ресурсів та рекреації, та з питань
агропромислового комплексу, земельних
ресурсів та розвитку селища Буштино
від 19.02.2014 року, яким було затверджено
визначений розмір збитків, що були
завдані відповідачем Буштинській
селищній раді.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, що знаходяться на території
України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.

Суб'єктами права на землі комунальної
власності, згідно ст. 80 ЗК України, є
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено,
що право власності на земельну ділянку,
а також право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку посвідчується
відповідним державним актом. Право
оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

За приписами ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" самовільним зайняттям
земельної ділянки є будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2
використовує земельну ділянку площею
0,1415 га, яка розташована в АДРЕСА_2 в
АДРЕСА_1, без правовстановлюючих
документів. Окрім того, наданій
земельній ділянці розташоване
нерухоме майно (будівля), яка належить
відповідачу на праві приватної
власності.

Згідно ст. 211 ЗК України громадяни та
юридичні особи несуть цивільну,
адміністративну або кримінальну
відповідальність відповідно до
законодавства за самовільне зайняття
земельних ділянок.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З огляду на загальні положення статей
22, 1166 ЦК України, для застосування такої
міри відповідальності як стягнення
майнової шкоди (збитків), потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача шкоди та
збитками, вини. При цьому, для стягнення
збитків у вигляді неодержаних доходів
(упущеної вигоди) також необхідним є
встановлення заходів, вжитих стороною
для одержання такої вигоди. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

Суд зазначає, що ЗК України та інші
нормативно-правові акти у галузі
земельних відносин є спеціальними до
правовідносин щодо відшкодування
збитків землевласникам та
землекористувачам, у тому числі у
вигляді неодержаних ними доходів.

У відповідності до ст. 152 ЗК України,
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом відшкодування
заподіяних збитків.

За приписами ст. 156 ЗК України
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок
неодержання доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 157 ЗК України, здійснюють
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, які використовують
земельні ділянки, а також органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів або
погіршує якість земель, розташованих у
зоні їх впливу, в тому числі внаслідок
хімічного і радіоактивного
забруднення території, засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами і стічними водами. Порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Так, згідно з п. 1 Порядку № 284 власникам
землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
вилученням (викупом) та тимчасовим
зайняттям земельних ділянок,
встановленням обмежень щодо їх
використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку з тимчасовим
невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню, згідно з п. 3 Порядку № 284
підлягають, зокрема, збитки власників
землі і землекористувачів, у тому числі
орендарів, включаючи і неодержані
доходи, якщо вони обґрунтовані. При
цьому неодержаним доходом є дохід, який
міг би одержати власник землі,
землекористувач, у тому числі орендар,
із земельної ділянки і який він не
одержав внаслідок її вилучення (викупу)
або тимчасового зайняття, обмеження
прав, погіршення якості землі або
приведення її у непридатність для
використання за цільовим призначенням
у результаті негативного впливу,
спричиненого діяльністю підприємств,
установ, організацій та громадян).

Розміри збитків, у тому числі
неодержані доходи землекористувачів,
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад (п. 2 Порядку № 284).

Відповідно до п. 5 Порядку № 284 збитки
відшкодовуються власникам землі і
землекористувачам, у тому числі
орендарям, підприємствами, установами,
організаціями та громадянами, що їх
заподіяли, за рахунок власних коштів не
пізніше одного місяця після
затвердження актів комісій, а при
вилученні (викупі) земельних ділянок -
після прийняття відповідною радою
рішення про вилучення (викуп) земельних
ділянок у період до видачі документа,
що посвідчує право на земельну ділянку
підприємства, установи, організації
або громадянина.

В обґрунтування своїх доводів прокурор
та позивач вказують на те, що розмір
збитків визначено у відповідності до
вимог чинного законодавства та
встановленого порядку та посилаються
на акт комісії з питань охорони
навколишнього середовища,
раціонального використання природних
ресурсів та рекреації, та з питань
агропромислового комплексу, земельних
ресурсів та розвитку селища Буштино
від 19.02.2014 року.

Разом з тим, прокурором та позивачем не
доведено суду наявності у даної
комісії повноважень на здійснення
таких дій та проведення нарахування
збитків, а норми чинного законодавства,
зокрема, (п. 2 Порядку № 284, передбачає
обов'язок дотримання визначеного ним
порядку та створення комісій районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад.

Вирішуючи спори за позовами органів
державної влади або місцевого
самоврядування про стягнення з особи,
яка набула у власність житловий
будинок, будівлю або споруду і не
переоформила право користування
земельною ділянкою, шкоди у вигляді
упущеної вигоди (зокрема у розмірі
неодержаної плати за оренду земельної
ділянки), господарським судам
необхідно встановлювати наявність у
діях винної особи усіх чотирьох
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки особи (дії чи бездіяльності);
шкідливого результату такої поведінки
- шкоди (збитки), їх наявності та
розміру; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками;
вину особи, яка заподіяла шкоду. У разі
відсутності хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає. (п.
3.8. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин").

У розгляді таких справ суди мають
враховувати обставини вчинення
господарюючими суб'єктами дій щодо
оформлення відповідного
землекористування та факти
своєчасного виявлення контролюючими
органами користування земельними
ділянками без оформлення
правовстановлюючих документів, а також
вчинення дій щодо спонукання суб'єкта
оформити право землекористування (п. 3.8.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин").

Разом з тим, прокурором та позивачем не
подано суду рішення органу місцевого
самоврядування про затвердження
дійсного розміру збитків, яке
відповідно до Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, затвердженого
постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 є
необхідним для визначення збитків, і
таке прийняте відповідними
контролюючими органами не було.

Окрім того, прокурором та позивачем не
доведено суду існування обставин,
пов'язаних з ухиленням від укладення
договору оренди землі згідно з
рішенням Буштинської селищної ради від
23.08.2012р. №675, для беззаперечного
висновку про відсутність чи наявність
вини відповідача у завданні позивачу
збитків у вигляді упущеної вигоди
(неодержаної орендної плати) на спірну
суму внаслідок протиправної
бездіяльності відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 623
Цивільного кодексу України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Прокурор та позивач стверджують про те,
що з боку селищної ради було вжито всіх
заходів, спрямованих на уникнення
відповідних збитків за використання
ФОП ОСОБА_2 спірної земельної ділянки з
порушенням вимог земельного
законодавства.

Проте, прокурором та позивачем не
надано належних та допустимих доказі
про те, які заходи щодо одержання
доходів у вигляді орендної плати
вживалися сторонами у справі, а також
заходи, спрямовані на уникнення
збитків, зокрема, які обставини
вказують, що позивач звертався до ФОП
ОСОБА_2 з вимогою виконати рішення та
укласти договір оренди земельної
ділянки, а в разі ухилення відповідача -
з вимогою про спонукання до укладення
договору оренди або про звільнення
земельної ділянки, що зайнята без
правовстановлюючих документів.

В свою чергу, наданий позивачем лист
Буштинської селищної ради №275/02-26 від
05.11.2013р. не містить в собі вимоги щодо
укладення договору оренди землі. Із
суті даного листа випливає, що позивач
пропонує відповідачу звернутись до
реєстраційної служби Тячівського
районного управління юстиції в
Закарпатській області з заявою про
державну реєстрацію права на нерухоме
майно.

Окрім того, позивачем та прокурором не
доведено суду, чи залежало від волі
відповідача зволікання по підготовці
та подачі відповідних документів щодо
оформлення договору оренди.

Згідно з ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно з ст.34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Згідно з ст.43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справив в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№907/415/14 є недоведеними та не підлягають
задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог, судовий збір, у розмірі
1218грн. відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України та Закону України «Про судовий
збір», покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Стягнути з Буштинської селищної ради
(90556, смт. Буштино, вул. Головна, 91
Тячівського району, ) в
доход Державного бюджету (отримувач
коштів - Управління державної
казначейської служби України у м.
Ужгороді Закарпатської області, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38015610, банк
отримувача - ГУДКСУ у Закарпатській
області, код банку отримувача (МФО) -
812016, рахунок отримувача - №3002, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
найменування суду - господарський суд
Закарпатської області) суму 1218грн.
судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.Ф. Ремецькі