ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2014 р.Справа № 924/629/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Державного підприємства
„Поділляторф", м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України, м. Київ

до 1. Виконавчого комітету Хмельницької
міської ради, м. Хмельницький;

2. Управління житлово-комунального
господарства Хмельницької міської
ради, м. Хмельницький

про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Хмельницької
міської ради №368 від 24.03.2011р. в частині
оформлення права власності Державі
Україні в особі Міністерства вугільної
промисловості України
(балансоутримувача - Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м. Хмельницький,
вул. Будівельників, 20;

визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
видане Управлінням
житлово-комунального господарства
Хмельницької міської ради від 28.03.2011р.
Державі Україні в особі Міністерства
вугільної промисловості України
(балансоутримувача - Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м. Хмельницький,
вул. Будівельників, 20

За участю представників сторін:

від позивача: Матущак А.В. - за
довіреністю №03/03/14-1 від 03.03.2014 р.;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

від третьої особи: не прибув.

В засіданні суду 11.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом, відповідно до якого просить
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Хмельницької міської ради №368
від 24.03.2011р. в частині оформлення права
власності Державі Україні в особі
Міністерства вугільної промисловості
України (балансоутримувача- Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м. Хмельницький,
вул. Будівельників, 20; визнати
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, видане
Управлінням житлово-комунального
господарства Хмельницької міської
ради від 28.03.2011р. Державі Україні в
особі Міністерства вугільної
промисловості України
(балансоутримувача - Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м. Хмельницький,
вул. Будівельників, 20.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що 21.03.2011р. колишній директор
Державного підприємства
„Поділляторф", підпорядкованого
концерну „Укрторф" - ОСОБА_2 звернувся
до Виконавчого комітету Хмельницької
міської Ради із заявою про оформлення
права власності, видачу свідоцтва та
проведення державної реєстрації права
власності на двоповерхове приміщення
загальною площею 383,1 кв.м., розташоване
по вул. Будівельників, 20 у м.
Хмельницькому.

Виконавчий комітет Хмельницької
міської Ради своїм рішенням №368 від
24.03.2011 р. задовольнив вказане
клопотання та вирішив оформити право
власності на приміщення з оформленням
свідоцтва на право власності та
проведенням державної реєстрації
вказаного нерухомого майна. На
підставі вказаного рішення було видано
свідоцтво про право власності на
приміщення контори (дане приміщення
було введене в експлуатацію як
гуртожиток).

Своїм зверненням до Виконавчого
комітету Хмельницької міської Ради
колишній директор ДП „Поділля торф"
ОСОБА_2 перевищив службові
повноваження, так як вчинив зазначені
дії без дозволу та погодження з
Державним концерном „Укрторф",
структурним підрозділом якого є ДП
„Поділляторф".

Крім того, дане приміщення було
побудоване у 1965 році. Рішенням
виконкому Хмельницької міської Ради
депутатів трудящих від 15.11.1965р. був
затверджений акт державної комісії по
прийманню в експлуатацію гуртожитку за
адресою вул. Будівельників, 20. Вказане
приміщення було введене в експлуатацію
як жиле, але ще до його введення в
експлуатацію розпорядженням
Хмельницького облвиконкому від 30.09.1965
р. Подільському об'єднанню по видобутку
торфу було дозволено розмістити
контору на першому поверсі приміщення
гуртожитку. Тобто, з моменту введення
гуртожитку в експлуатацію та по даний
час в ньому на першому поверсі
розміщувалась контора без дозвільних
документів на переобладнання
гуртожитку під контору, а другий поверх
по даний час використовується як жиле
приміщення, в якому постійно проживали
працівники підприємства.

Технічний паспорт на гуртожиток був
розроблений і виданий (згідно наданих
документів) в бюро технічної
інвентаризації 11.10.2010р. і знаходився на
підприємстві. Дане приміщення
гуртожитку відноситься до відомчого
державного житлового фонду, а його
балансоутримувач - ДП „Поділля торф" до
сфери управління Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України. Усі ці обставини бувший
директор ДП „Поділляторф" приховав та
у своєму зверненні не вказав, чим ввів в
оману виконком Хмельницької міської
Ради, що призвело до переведення
житлового приміщення в нежиле.

Відповідно до ст.8 Житлового кодексу
України переведення жилих приміщень
державного житлового фонду у нежилі, як
правило, не допускається. У виняткових
випадках таке переведення можливе за
рішенням виконкому обласної ради
(обласної адміністрації) відповідно до
ст.7 ЖК України. Також передбачено, що
переведення жилих приміщень відомчого
фонду у нежилі проводиться за
пропозицією відповідного міністерства
(ч.2 ст.8 ЖК України), в даному випадку це
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості, яке не надавало
керівнику ДП „Поділляторф" ОСОБА_2
ніяких дозвільних документів на зміну
статусу будівлі. Через подібне
звернення був фактично визначений
статус жилого приміщення (гуртожитку),
як нежилого (контори) без дотримання
процедури переведення жилого
приміщення в нежиле, визначеного
чинним законодавством України, чим
грубо порушені вимоги ст.7-8 Житлового
кодексу України.

Згідно даного рішення №368 від 24.03.2011р.
із гуртожитку були виселені працівники
підприємства, які на даний час працюють
на підприємстві і мають потребу в
житловій площі.

Ця обставина, як і попередні, є
підставою для визнання неправомірними
відповідного рішення виконкому та
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно.

Позивач вказує, що на момент прийняття
рішення та видачі свідоцтва
Міністерства вугільної промисловості
України не існувало, як органу
державного управління, оскільки
відповідно до Указу Президента України
„Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" №1085/2010 від
09.12.2010р. вказане міністерство було
реорганізоване шляхом об'єднання з
Міністерством палива та енергетики
України в Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України. Ця
обставина є додатковою підставою для
визнання неправомірними відповідного
рішення виконкому та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно.

Представник позивача в засідання суду
прибув, позовні вимоги із підстав
викладених у позові підтримав,
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача-1 в засідання
суду 11.07.2014 р. не прибув, направив на
адресу суду клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату, після
25.07.2014р.

У письмовому відзиві на позов від
10.06.2014р. відповідач проти позову
заперечує та зазначає, що на ім'я
міського голови 21.03.2011р. надійшла заява
від директора ДП „Поділляторф" про
оформлення права власності, видачу
свідоцтва та проведення державної
реєстрації права власності на
двоповерхову контору, складське
приміщення, склад - сарай, гаражі та
кладову по вул. Будівельників, 20.
Розглянувши подану заяву та додані
документи, виконавчим комітетом було
прийнято оскаржуване рішення №368 від
24.03.2011 р., на підставі якого в подальшому
було видано свідоцтво про право
власності на двоповерхову контору
загальною площею 383,1 кв.м. за державою
України в особі Міністерства вугільної
промисловості України від 28.03.2011 р.

Вказане рішення прийняте у
відповідності до Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 07.02.2002р. №7/5 та рішення
36-ї сесії міської ради від 26.05.2010р. №23
„Про делегування повноважень щодо
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна".

При цьому, відповідач-1 зауважує, що
згідно зі ст.1 ГПК України право на
звернення до господарського суду мають
суб'єкти господарської діяльності, за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Проте, ДП
„Поділляторф" у своєму позові не навів
жодних підстав порушення саме його
прав та інтересів оскаржуваним
рішенням. Крім цього, відповідач-1
акцентує увагу суду на той факт, що на
сьогодні право власності на спірний
об'єкт зареєстровано за державою в
особі центрального органу виконавчої
влади - Міністерства вугільної
промисловості України, а тому
вирішення даного питання в судовому
порядку можливе лише за участю
повноважного представника власника
майна.

На підставі вищевикладеного
відповідач-1 просить суд у позові ДП
„Поділляторф" до виконавчого комітету
Хмельницької міської ради, Управління
житлово-комунального господарства
Хмельницької міської ради відмовити.

Крім того, відповідачем-1 надано суду
копію Заяви директора ДП „Поділляторф"
на ім'я міського голови С.Мельника за
вих.№59 від 21.03.2011р. Вказаний документ
оглянуто судом та долучено до
матеріалів справи.

Представник відповідача-2 в засідання
суду 11.07.2014 р. не прибув, поважні причини
неявки не повідомив, однак 06.06.2014р.
через канцелярію суду надав клопотання
за вих.№15-10-359 від 06.06.2014р., відповідно до
якого просить суд розгляд справи
проводити без його участі у зв'язку із
зайнятістю представника. Крім того,
надав відзив на позов за вих.№15-10-360 від
06.06.2014р. відповідно до якого позовну
заяву вважає безпідставною та такою, що
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Так, відповідач-2 зазначає, що
Управління ЖКГ діяло відповідно до
закону та в межах наданих повноважень.
Рішенням виконавчого комітету міської
ради №368 від 24.03.2011р. управлінню ЖКГ
надано повноваження посвідчити,
оформлене Хмельницьким бюро технічної
інвентаризації, свідоцтво про право
власності на двоповерхову контору,
загальною площею 383,1 кв. м, що
розташована за адресою вул.
Будівельників, 20 в м. Хмельницькому.

На виконання вказаного рішення,
Хмельницьке БТІ оформило, а управління
ЖКГ засвідчило підписом та печаткою
свідоцтво про право власності на
вищевказану будівлю.

Крім того, відповідач-2 вказує, що якщо
позивач вважає, що свідоцтво про право
власності є незаконним та видано у
зв'язку із введенням виконавчого
комітету в оману, він може скористатись
правом встановленим статтею 347
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що особа може відмовитись
від права власності на майно, заявивши
про це або вчинивши інші дії, які
свідчать про її відмову від права
власності. У разі відмови від права
власності на майно, права на яке
підлягають державній реєстрації, право
власності на нього припиняється з
моменту внесення за заявою власника
відповідного запису до державного
реєстру.

Тобто, у разі прийняття власником
рішення про відмову від права
власності на нерухоме майно (право
власності на яке згідно із статтею 182 ЦК
України підлягає державній реєстрації)
- він має підтвердити факт припинення
свого права власності шляхом звернення
з відповідною заявою про припинення
права власності на об'єкт нерухомого
майна до органу, що здійснює державну
реєстрацію прав. З моменту внесення
реєстратором відповідного запису до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно - право власності на таке майно
вважається припиненим.

На підставі вищевикладеного,
відповідач-2 просить суд у задоволенні
позовних вимог ДП „Поділляторф"
відмовити.

Представник третьої особи в засідання
суду 11.07.2014р. не прибув, однак направив
суду пояснення письмові пояснення по
справі за вих.№17/0861 від 03.07.2014р.,
відповідно до яких повідомив, що
позовні вимоги Державного
підприємства „Поділляторф" визнає та
підтримує.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Державне підприємство „Поділляторф",
м. Хмельницький значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців як юридична
особа, що підтверджується відповідною
випискою серія АВ №198976.

14.11.1965р. Державною комісією складено
акт приймання приміщення гуртожитку на
48 місць об'єднання „Прометей" по вул.
Будівельників, 20 у м. Хмельницькому.

Рішенням виконкому Хмельницької
міської Ради депутатів трудящих №354
від 15.11.1965р. вирішено затвердити акт
державної комісії по прийому в
експлуатацію гуртожитку „Прометей" по
вул. Будівельників у м. Хмельницькому
площею 224 кв. м, загальною оцінкою
„задовільно".

06.10.2010р. Хмельницьким БТІ виготовлено
технічний паспорт на приміщення
гуртожитку по вул. Будівельників, 20 у м.
Хмельницькому підприємству
„Поділляторф".

21.03.2011р. колишній директор Державного
підприємства „Поділляторф",
підпорядкованого концерну „Укрторф"
ОСОБА_2 звернувся до міського голови із
заявою про оформлення права власності,
видачу свідоцтва та проведення
державної реєстрації права власності
на двоповерхову контору загальною
площею 383,1 кв.м., складське приміщення
загальною площею 452,1 кв.м, склад-сарай
загальною площею 46,5 кв.м, гаражів
загальною площею 87,1 кв.м, кладову
загальною площею 60,9 кв.м, які
розташовані по вул. Будівельників, 20 у
м. Хмельницькому за ДП „Поділляторф".

Рішенням Виконавчого комітету
Хмельницької міської Ради своїм №368
від 24.03.2011р. вирішено оформити право
власності на двоповерхову контору
загальною площею 383,1 кв.м., складське
приміщення загальною площею 452,1 кв.м,
склад-сарай загальною площею 46,5 кв.м,
гаражів загальною площею 87,1 кв.м,
кладову загальною площею 60,9 кв.м, що
розташовані по вул. Будівельників, 20 у
м. Хмельницькому за державою Україна в
особі Міністерства вугільної
промисловості України. Хмельницькому
БТІ доручено оформити свідоцтво про
право власності і провести державну
реєстрацію об'єктів нерухомого майна.

07.04.2011р. Хмельницьким БТІ проведено
реєстрацію права власності, зокрема на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. по вул. Будівельників, 20 у м.
Хмельницькому, за Державою Україна в
особі Міністерства вугільної
промисловості України та видано
Свідоцтво на право власності на
вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до довідки №110 від 16.12.2013р.
ДП „Поділляторф" в книзі обліку
основних засобів запис про наявність
гуртожитку відсутня, приміщення
гуртожитку поставлено на облік як
приміщення контори.

Вважаючи своє право порушеним ДП
„Поділляторф" звернулося із позовом
про визнання недійсним рішення №368 від
24.03.2011р. та свідоцтва на право
власності.

Аналізуючи надані по справі докази,
оцінюючи їх в сукупності, до уваги
приймається таке:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
визначені главою ІІ Закону України
„Про місцеве самоврядування в
Україні".

Із матеріалів справи слідує, що спірне
рішення №368 від 24.03.2011р. прийняте
відповідачем-1 на підставі Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р.
за №157/6445, п.8.1 якого, зокрема,
передбачено, що оформлення права
власності на нерухоме майно
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно:

а) органами місцевого самоврядування:

- фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна за наявності
документа, що посвідчує право на
земельну ділянку, та документа, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам;

- членам житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого відповідного
кооперативу, які повністю внесли свої
пайові внески;

- юридичним особам у разі внесення до
статутного фонду (статутного або
складеного капіталу) об'єктів
нерухомого майна їх засновниками
(учасниками);

- фізичним особам та юридичним особам,
які в разі припинення (ліквідації чи
реорганізації) юридичної особи
отримали у власність у встановленому
законодавством порядку нерухоме майно
юридичної особи, що припиняється;

- фізичним особам та юридичним особам,
що вийшли зі складу засновників
(учасників) юридичної особи за рішенням
учасників або органу, уповноваженого
на це установчими документами, і
отримали у власність об'єкт нерухомого
майна, переданий їм;

- інвесторам, які у результаті
інвестиційної діяльності отримали у
власність об'єкт нерухомого майна або
його частину на підставі документів,
установлених законодавством, що
підтверджують набуття у власність
закріпленого за інвестором об'єкта
інвестування;

- реабілітованим громадянам, яким
повернуто у власність належні їм
об'єкти нерухомого майна, за умови
надання рішення комісії з реабілітації
про повернення цього майна;

- фізичним та юридичним особам у разі
виділення окремого об'єкта нерухомого
майна зі складу об'єкта нерухомого
майна, що складається із двох або
більше об'єктів (будинків, будівель або
споруд), окрім випадків, коли такі
об'єкти є приналежністю головної речі,
складовою частиною речі або утворюють
з іншими об'єктами складну річ;

- фізичним та юридичним особам у разі
об'єднання двох або більше суміжних
об'єктів нерухомого майна;

- фізичним та юридичним особам на
об'єкти нерухомого майна, які в
установленому порядку переведені з
житлових у нежитлові і навпаки, за
умови надання рішення відповідного
органу;

- фізичним та юридичним особам на
підставі документів, установлених
законодавством, які підтверджують
право власності на об'єкти нерухомого
майна та не віднесені до
правовстановлювальних документів,
передбачених у додатку 2 до Положення;

б) органами приватизації:

- наймачам житлових приміщень, які
приватизували їх відповідно до Законів
України „Про приватизацію державного
житлового фонду" та „Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків";

в) Державним управлінням справами:

- суб'єктам, що беруть участь разом з
Державним управлінням справами в
будівництві нового житла, на їх частку
(житлові та нежитлові об'єкти).

Із врахуванням вищенаведеного, в ході
вирішення даної справи судом
встановлено, що звертаючись із даним
позовом про визнання недійсним
рішення, позивачем не доведено які
порушення вимог законодавства та його
прав допущені відповідачем при
прийняті рішення №368, та видачі
відповідного свідоцтва.

Судом враховується, що таке рішення
приймалося саме за відповідною заявою
позивача. При цьому, всупереч вимогам
ухвал суду від 26.05.2014р., 10.06.2014р., 26.06.2014р
та 04.07.2014р. позивачем не надано доказів
правонаступництва Об'єднання
„Прометей", що позбавило суд
можливості проаналізувати
правомірність передачі приміщень до
позивача саме як гуртожитку. Не подано
також доказів обліку даних приміщень
на балансі підприємства, як гуртожитку.

Судом встановлено, що згідно довідки
№110 від 16.12.2013р. ДП „Поділляторф" в
книзі обліку основних засобів запис
про наявність гуртожитку відсутня,
приміщення гуртожитку поставлено на
облік як приміщення контори. Відтак,
посилання позивача на норми Житлового
кодексу України при вирішені даного
спору, суд вважає безпідставними.

Як слідує із матеріалів справи, спірним
рішенням виконкому право власності на
приміщення зареєстровано за державою
Україна в особі Міністерства вугільної
промисловості України. Указом
Президента України „Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади" №1085/2010 від 09.12.2010р.
вказане міністерство було
реорганізоване шляхом об'єднання з
Міністерством палива та енергетики
України в Міністерство енергетики та
вугільної промисловості.

Статтею 321 ЦК України визначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Статтями 346 та 347 ЦК України передбачено
обставини припинення та відмови від
права власності.

Проаналізувавши вказані положення
вимог чинного законодавства суд
приходить до висновку, що повноваження
щодо розпорядження майном, а саме
приміщеннями на які рішенням
відповідача-1 №368 від 24.03.2011р. визнано та
оформлено право власності за Державою
Україна в особі Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України (колишнє Міністерство
вугільної промисловості України)
належать, на теперішній час, власне
Державі Україна в особі відповідного
міністерства.

Зазначене міністерство - Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України залучене до участі у справі як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, за клопотанням останнього
від 26.05.2014р.

Між тим, статтею 1 ГПК України
встановлено право на звернення до
господарського суду. Таке право надано
підприємствам, установам,
організаціям, іншим юридичним особам (у
тому числі іноземним), громадянам, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації).
Вони мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом інтересів
(п.1, ч.1 ст.2 ГПК України).

Вищезазначені норми ГПК України не
надають можливості представляти
власні інтереси однієї юридичної особи
іншій юридичній особі. Такі дії
передбачені та можливі лише в порядку
ст.ст.25, 28 ГПК України, як процесуальне
правонаступництво та представництво.
Однак, в супереч даним нормам закону,
позивачем не надано доказів того, що
позивач - Державне підприємство
„Поділляторф", м. Хмельницький є
правонаступником чи йому делеговані
повноваження по представництву
інтересів Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України.

В ході вирішення справи 3-я особа -
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України направило на
адресу суду письмове пояснення (від
03.07.2014р.) в яких підтримує позов та
просить задовольнити позовні вимоги.
Однак, із даних пояснень не вбачається,
що Міністерство, як власник
зареєстрованих за ним приміщень по вул.
Будівельників, 20 у м. Хмельницькому,
вчинило будь які щодо розпорядження
належним йому майном в розумінні
ст.ст.346, 347 ЦК України.

Згідно із приписами статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

При вирішенні клопотання відповідача-1
про відкладення розгляду справи після
25.07.2014р. судом враховується, що згідно
ст.69 ГПК України строк вирішення спору
встановлено 2 місяці. Позовна заява
надійшла до суду 13.05.214р. відтак має бути
вирішена судом в строк до 13.07.2014р. З
огляду на викладене, суд відмовляє у
задоволенні клопотання відповідача-1
про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне відмовити позивачу у позові,
оскільки із матеріалів справи
вбачається, що за ним не обліковується
спірне приміщення, як гуртожиток, не
подано доказів його балансового обліку
на підприємстві. Спірним рішенням не
порушено права та охоронювані законом
інтереси позивача як власника даного
приміщення, оскільки право власності,
на даний час, на приміщення визнано та
зареєстровано за Державою Україна в
особі Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України, яке
не зверталося із позовом за захистом
свого порушеного права.

В зв'язку із відмовою у позові, у
відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК України,
судові витрати по справі на
відповідачів не покладаються.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові Державного підприємства
„Поділляторф", м. Хмельницький, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України, м. Київ до 1. Виконавчого
комітету Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький; 2. Управління
житлово-комунального господарства
Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Хмельницької міської ради №368 від
24.03.2011р. в частині оформлення права
власності Державі Україні в особі
Міністерства вугільної промисловості
України (балансоутримувача - Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м.Хмельницький, вул.
Будівельників, 20; визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, видане Управлінням
житлово-комунального господарства
Хмельницької міської ради від 28.03.2011р.
Державі Україні в особі Міністерства
вугільної промисловості України
(балансоутримувача - Державне
підприємство „Поділляторф") на
двоповерхову контору загальною площею
383,1 кв.м. за адресою: м. Хмельницький,
вул. Будівельників, 20, відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України (вул.
Хрещатик, 30, м. Київ, 01601) - рекоменд.;

3 - відповідачу-1 (вул. Гагаріна, 3,
м.Хмельницький, 29000) - рекоменд.;

4 - відповідачу-2 (вул. Проскурівська, 1, м.
Хмельницький, 29013) - рекоменд.