ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 р.
Справа № 914/1639/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівморепродукти",
м. Львів,до відповідача:товариства з
обмеженою відповідальністю
"Готельно-курортний комплекс "Карпати",
м. Трускавець,про: про стягнення боргу
та санкцій, Суддя Т. РимЗа участю
представників:позивача:Оксенюк У.А. -
представник за
довіреністю,відповідача:Давидович Л.І.
- довіреність №413 від 26.05.2014 р.На розгляд
Господарського суду Львівської
області подано позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Львівморепродукти" до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Готельно-курортний комплекс "Карпати"
про стягнення коштів. Ухвалою
Господарського суду Львівської
області від 12.05.2014 року провадження у
справі порушено, позовну заяву
прийнято до розгляду, справу
призначено до судового розгляду на
28.05.2014 р. Рух справи відображено в
попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідач у порушення умов договору
поставки №6247 від 05.03.2012 р. не оплатив у
повному обсязі вартості отриманого
товару, внаслідок чого виникла
заборгованість у сумі 19.459,84 грн. Крім
того, відповідачу нараховано 731,29 грн.
пені, 194,29 грн. інфляційних втрат, 956,33
грн. - 17% річних, 1.535,85 грн. штрафу. В
судове засідання 11.06.2014 року позивачем
подано заяву про зменшення розміру
позовних вимог (вх. №2997/14 від 10.06.2014 р.),
якою просить стягнути з відповідача
9.754,67 грн. боргу, 731,29 грн. пені, 1.535,85 грн.
штрафу, 956,33 грн. - 17% річних, 194,29 грн.
інфляційних втрат.

У зв'язку зі зменшенням позовних вимог
суд враховує наступне. Передбачені
частиною четвертою статті 22
Господарського процесуального кодексу
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Згідно з частиною
третьою статті 55 Господарського
процесуального кодексу України ціну
позову вказує позивач. Суд враховує
положення пункту 3.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", в якому зазначено, що
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

З урахуванням наведеного, суд
розглядає справу в межах стягнення з
відповідача 9.754,67 грн. боргу, 731,29 грн.
пені, 1.535,85 грн. штрафу, 956,33 грн. - 17%
річних, 194,29 грн. інфляційних втрат.

В судове засідання 02.07.2014 р. позивачем
подано заяву, в якій повідомив про
оплату основної суми боргу у розмірі
19.460,34 грн. У зв'язку з цим просить
стягнути 731,29 грн. пені, 1.535,85 грн. штрафу,
956,33 грн. - 17% річних, 194,29 грн. інфляційних
втрат.

Суд розцінює подану заяву, як таку, що
спрямована на зміну предмета позову.
Разом з тим, як убачається із протоколу
судового засідання від 11.06.2014 р.,
розгляд справи по суті розпочато в
цьому судовому засіданні. Таким чином,
оскільки право позивача на зміну
предмета позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду справи по
суті, заяву позивача про зміну позовних
вимог суд залишає без розгляду.
Аналогічної позиції дотримується
Пленум Вищого господарського суду
України у пункті 3.12 постанови від 26.12.2011
р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Відповідач в судове засідання з'явився,
проти позовних вимог не заперечив.
Підтвердив сплату у повному обсязі
основної суми боргу у розмірі 19.460,34 грн.
Заявив усне клопотання про зменшення
нарахованої неустойки.

Суд відхиляє заявлене відповідачем
клопотання про зменшення неустойки, як
таке, що не обґрунтовано жодними
доказами.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між сторонами у справі укладено
договір поставки №247 від 05.03.2012 р.
(надалі - Договір). Згідно з умовами
цього договору постачальник (позивач у
справі) зобов'язується поставити
підібрані покупцем (відповідач у
справі) товари, що вказані в
актуальному прайс-листі, в кількості,
асортименті, за цінами, на суму, що
зазначені у видаткових накладних
постачальника (надалі - товар), а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити поставлені товари в порядку
та у строки, передбачені договором.

Позивачем передано, а відповідачем
прийнято товар, про що свідчить:

- видаткова накладна №ЛМ-00014093 від
11.11.2013 р. на суму 6.679,02 грн., податкова
накладна від 11.11.2013 р. №872,

- видаткова накладна №ЛМ-00014967 від
25.11.2013 р. на суму 2.454,30 грн. податкова
накладна від 25.11.2013 р. №2055,

- видаткова накладна №ЛМ-00014968 від
25.11.2013 р. на суму 5.333,87 грн., податкова
накладна від 25.11.2013 р. №2056,

- видаткова накладна №ЛМ-00015436 від
02.12.2013 р. на суму 1.917,00 грн. податкова
накладна від 02.12.2013 р. №97,

- видаткова накладна №ЛМ-00015437 від
02.12.2013 р. на суму 5.502,67 грн. податкова
накладна №02.12.2013 р. №113.

Жодних претензій щодо обсягу та якості
переданого товару нема.

У зв'язку з частковою оплатою вартості
переданого товару, станом на час
подання позову до суду, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
19.459,34 грн.

Сторонами погоджено стан взаємних
розрахунків станом на 03.04.2014 р., про що
складено відповідний акт. Згідно з цим
актом заборгованість відповідача
перед позивачем становить 19.459,34 грн.

До матеріалів справи долучено докази
погашення основної суми боргу після
порушення провадження у справі.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання з приводу поставки товару
на підставі Договору купівлі-продажу в
силу пункту 1 частини другої статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої
статті 712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною першою
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною першою статті 692 Цивільного
кодексу України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного
кодексу України визначено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.4 Договору передбачено, що
оплата за поставлений товар
здійснюється протягом 21 банківського
дня з дня отримання товару за
договором.

Суд при розгляді позовних вимог
враховує наступне. Відповідно до
пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно з пунктом 4.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 р. №18 господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Таким чином, оскільки відповідачем
борг у сумі 9.754,67 грн. погашено після
подання позову до суду, провадження у
справі в цій частині потрібно
припинити.

Згідно з пунктом 5.1 Договору у випадку
несвоєчасної оплати отриманого товару
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику за кожен день
прострочення платежу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня від
простроченого платежу. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 731,29 грн. пені є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

У випадку несвоєчасної оплати
отриманого товару понад 14 календарних
днів покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику крім пені штраф у розмір
7% від суми простроченого платежу (пункт
5.2 Договору). За таких обставин вимоги
позивача про стягнення з відповідача
1.535,85 грн. штрафу є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 194,29 грн. інфляційних
втрат є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Сторонами у пункті 5.5 Договору
визначено, що у випадку несвоєчасної
оплати грошових сум за договором,
покупець зобов'язаний на вимогу
постачальника сплатити на користь
останнього суму боргу з урахуванням
установленого індексу інфляції за весь
період прострочення платежу, а також 17%
річних від простроченої суми за весь
час заборгованості. За таких обставин,
оскільки сторонами у відповідності з
положеннями частини другої статті 625
Цивільного кодексу України погоджено
нарахування річних від простроченої
суми у більшому розмірі, ніж визначено
законом, суд вважає вимоги позивача про
стягнення з відповідача 956,33 грн. - 17%
річних, обгрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

В силу положень частини другої статті 49
Господарського процесуального кодексу
судовий збір покладається на
відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 80, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Готельно-курортний комплекс "Карпати"
(адреса: вулиця Карпатська, будинок 2,
місто Трускавець, Львівська область,
82200; ідентифікаційний код 05311710) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівморепродукти"
(адреса: вулиця Опришківська, будинок 5,
місто Львів, Львівська область, 79024;
ідентифікаційний код 25236666) 731,29 грн.
пені, 194,29 грн. інфляційних втрат, 956,33
грн. - 17% річних, 1.535,85 грн. штрафу, 1.827,00
грн. відшкодування витрат на оплату
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

4. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 9.754,67 грн. основного
боргу.

Повне рішення складено 04.07.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.