КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. Справа№ 32/615

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Сніжко О.Ю., від
відповідача та від Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві - не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю

«Торговий дім «Ленінська кузня»

на ухвалу господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 року

за скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю«Торговий дім
«Ленінська кузня» на бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві

у справі №32/615 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю

«Торговий дім «Ленінська кузня», м.
Київ,

до відкритого акціонерного товариства
«Завод «Ленінська кузня», м. Київ,

про стягнення боргу та штрафних
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.03.2010 року у справі №32/615 за
позовом ТОВ «Торговий дім «Ленінська
кузня» до ВАТ «Завод «Ленінська кузня»
про стягнення боргу та штрафних
санкцій позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з ВАТ «Завод
«Ленінська кузня» на користь ТОВ
«Торговий дім «Ленінська кузня» 2876913,75
грн. заборгованості, 19229,55 грн.
державного мита та 177,97 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В іншій частині
позову відмовлено.

На виконання рішення суду
господарським судом міста Києва було
видано наказ №32/615 від 26.11.2010 року.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження №29316285 від 21.10.2011 року
Відділом державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню наказу господарського суду
міста Києва №32/615 від 26.11.2010 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.08.2012 року у справі №32/615 було
задоволено заяву Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
про видачу дублікату виконавчого
документа та видано дублікат наказу
господарського суду міста Києва від
26.11.2010 року №32/615.

28.01.2014 року позивачем подано скаргу на
бездіяльність органів державної
виконавчої служби. В обґрунтування
поданої скарги заявник посилався на
наступне.

Наказ №32/615 від 26.11.2010 року було подано
позивачем для примусового виконання до
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві. Після ознайомлення
позивача з матеріалами виконавчого
провадження по примусовому виконанню
наказу-дублікату господарського суду
міста Києва від 26.11.2010 року у справі
№32/615, що знаходиться на примусовому
виконанні у Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві, було встановлено, що арешти на
рахунки відповідача органами
Державної виконавчої служби не
накладалися, а також не було вчинено
інших дій, направлених на примусове
виконання зазначеного виконавчого
документу.

На підставі зазначеного, заявник
просив суд визнати бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві незаконною,
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
винести постанови про покладення
арештів на рахунки ВАТ «Завод
«Ленінська кузня», а також вчинити всі
інші дії, передбачені Законом України
«Про виконавче провадження», для
повного та своєчасного виконання
виконавчого документу -
наказу-дублікату господарського суду
міста Києва від 26.11.2010 року у справі
№32/615.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 року у справі №32/615
скаргу ТОВ «Торговий дім «Ленінська
кузня» на бездіяльність Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві відхилено. При
винесенні оскаржуваної ухвали
місцевий господарський суд дійшов до
висновку про те, що заявником пропущено
процесуальний строк, встановлений ч. 1
ст. 121-2 ГПК України, для звернення до
суду зі скаргою на бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві. Також, суд першої
інстанції зазначив, що господарський
суд не вправі самостійно вчиняти ті чи
інші дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, замість
державного виконавця (наприклад,
відкривати або закінчувати виконавче
провадження), але може зобов'язати
державного виконавця здійснити
передбачені законом дії, від вчинення
яких той безпідставно ухиляється.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ТОВ
«Торговий дім «Ленінська кузня» подало
до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу
господарського суду міста Києва від
24.03.2014 року у справі №32/615 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити скаргу
повністю. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги заявник
посилається на ті ж самі обставини, що і
поданій скарзі.

Позивач та Відділ державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у м. Києві не
скористались своїм правом згідно ч. 1
ст. 96 ГПК України та не надали суду
відзивів на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року у
справі №32/615 апеляційну скаргу ТОВ
«Торговий дім «Ленінська кузня» на
ухвалу господарського суду міста Києва
від 24.03.2014 року у справі №32/615 прийнято
до провадження, розгляд справи
призначений на 02.07.2014 року.

В судовому засіданні 02.07.2014 року
представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити. Представники
відповідача та Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання 02.07.2014 року не
з'явились, позивач та Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
про причини неявки суд не повідомили,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать відповідні повідомлення про
вручення поштових відправлень.
Приймаючи до уваги обізнаність
позивача та Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
про дату, час та місце розгляду справи,
колегія суддів, враховуючи положення
ст.ст. 102, 121-2 ГПК України, дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
позивача та Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла
до висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду не підлягає зміні
або скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 121-2 ГПК
України, скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Зі змісту наведеної статті вбачається,
що у випадку, коли оскаржується дія
державного виконавця, то строк
обчислюється з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
а коли оскаржується бездіяльність
державного виконавця - то строк
обчислюється з дня, коли дія мала бути
вчинена.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
№29316285 про примусове виконання наказу
господарського суду міста Києва №32/615
від 26.11.2010 року була винесена 21.10.2011
року, а повторно наказ-дублікат
господарського суду міста Києва №32/615
від 26.11.2010 року було подано для
примусового виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві 14.12.2012 року.

Статтею 30 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Заявник подав до місцевого
господарського суду скаргу на
бездіяльність органів державної
виконавчої служби після ознайомлення,
а саме 24.01.2014 року, тобто через 2 роки 3
місяці 3 дні після винесення постанови
та через 1 рік 1 місяць 10 днів після
повторного пред'явлення наказу.

Відтак, заявник оскаржив бездіяльність
державного виконавця із значним
пропуском десятиденного строку після
спливу шестимісячного строку на
вчинення виконавчих дій.

В п. 9.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року №9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
зазначено, що встановлений у частині
першій ст. 121-2 ГПК України десятиденний
строк для подання скарги є
процесуальним і тому відповідно до
вимог ст. 53 ГПК України може бути
відновлений за наявності поважних
причин його пропуску та на підставі
заяви скаржника, яка подається
одночасно зі скаргою або викладається
в останній у вигляді клопотання.
Скарга, пропущений строк подання якої
не відновлений, залишається без
розгляду, про що з посиланням на ст.ст. 53
і 121-2 ГПК України судом без виклику
сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу
було подано з пропуском згаданого
строку без заяви про його відновлення,
суд без виклику сторін виносить ухвалу
про залишення скарги без розгляду, що
не перешкоджає повторному поданню
скарги із заявою про відновлення
строку такого подання.

При цьому у вирішенні питання про
відновлення пропущеного строку
подання скарги на бездіяльність органу
Державної виконавчої служби у вигляді
невжиття заходів з примусового
виконання судового рішення, поданої
більш як через десять днів після
закінчення визначеного законом строку
здійснення виконавчого провадження,
господарський суд має, як правило,
виходити з неможливості такого
відновлення. Наведене ґрунтується на
тому, що стягувач, який подав до
відповідного органу заяву про
відкриття виконавчого провадження та
не отримав у визначений законом строк
задоволення своїх вимог, вважається
обізнаним про ймовірність порушення
його прав у виконавчому провадженні
незалежно від того, чи отримав він від
державного виконавця певні
процесуальні документи та чи
ознайомлений він з матеріалами
виконавчого провадження.

Отже, заявник пропустив процесуальний
строк на оскарження бездіяльності
державного виконавця в розумінні ч. 2
ст. 121-2 ГПК України.

Крім того, відповідно до п.п. 5, 6 ч. 3 ст. 11,
п. 2 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» накладення
арешту на кошти боржника - це право, а не
обов'язок державного виконавця.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» №13 від 26.13.2003
року заяви, подання учасників
виконавчого провадження вирішуються
загальним і господарським судами
мотивованими ухвалами відповідно до
вимог ст.ст. 232 - 234 ЦПК України та ст.ст.
86, 121-2 ГПК України. Виходячи зі змісту
ст. 248-24 ЦПК України у разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника. При цьому суд не
вправі зобов'язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом №606-XIV можуть здійснюватися
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби
(наприклад, постановити ухвалу про
зупинення виконавчого провадження у
випадках, передбачених ст. 35 Закону
№606-XIV), проте може привести визначений
державним виконавцем строк зупинення
провадження у відповідність із законом
або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону
№606-XIV).

В п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012 року «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
вказується, що за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється.

Відтак, колегія суддів вважає
обґрунтованою відмову суду першої
інстанції в задоволенні вимог заявника
про зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
винести постанови про покладення
арештів на рахунки ВАТ «Завод
«Ленінська кузня».

При цьому, колегія суддів враховує
наявні в матеріалах справи угоду про
часткове зарахування зустрічних
однорідних вимог від 31.05.2010 року
(залишок грошового зобов'язання
боржника - 1872501,22 грн.), платіжні
доручення про сплату боржником
кредиторові грошових коштів на
загальну суму 1810233,64 грн. після
прийняття рішення господарського суду
міста Києва від 09.03.2010 року у справі
№32/615, а також надіслану на адресу
кредитора заяву про зарахування
зустрічних однорідних вимог №1/43 від
11.02.2014 року на суму 81675,10 грн. (т. 1, а.с.
248-256), що свідчить про виконання
боржником рішення господарського суду
міста Києва від 09.03.2010 року у справі
№32/615.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
оскаржувана ухвала суду винесена у
відповідності з вимогами чинного
процесуального права, підстав її
скасовувати або змінювати не
вбачається. Решта доводів скаржника
зводяться до намагань надати їм
перевагу над встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування ухвали
господарського суду міста Києва від
24.03.2014 року у справі №32/615.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-106 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Ленінська кузня» на ухвалу
господарського суду міста Києва від
24.03.2014 року у справі №32/615 залишити без
задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
міста Києва від 24.03.2014 року у справі
№32/615 залишити без змін.

3. Справу №32/615 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз