ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Справа № 903/134/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіУдовиченка
О.С.,суддів:Міщенка П.К., Поліщука В.Ю.
(доповідач),розглянувшикасаційні
скарги гр. ОСОБА_4 та арбітражного
керуючого Побережного Володимира
Трохимовича,на постановуРівненського
апеляційного господарського суду від 25
березня 2014 року,у справі № 903/134/13-г
Господарського суду Волинської
області,за позовом арбітражного
керуючого Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс"
Побережного Володимира Трохимовича (м.
Хмельницький),доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" (м.
Київ), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Портман Тим Україна"
(м. Київ), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" (с.
Старовойтове, Любомльський район,
Волинська область),провизнання
правочинів недійсними,за участю
представників:від арбітражного
керуючого: Ліпкевич І.В. - представник
(довіреність від 25.12.2013 року);від ТзОВ
"Портман Тим Україна": Савчук А.В. -
представник (довіреність від 19.03.2014
року);від ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД":
Баланчук А.В. - представник (довіреність
від 29.01.2014 року);в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року арбітражний керуючий
Побережний Володимир Трохимович, в
порядку ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216, 220, 657, 658,
715, 719, 729, 732, 754, 1304 ЦК України, звернувся
до Господарського суду Волинської
області з позовною заявою до ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД", ТзОВ "Портман Тим
Україна" та ТзОВ "Техно Сервіс Плюс", у
якій просив:

- визнати недійсним правочин щодо
відчуження нерухомого майна, а саме -
малого комплексу обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А, що був оформлений Актом
приймання-передачі (без дати та номеру),
у відповідності до якого майно було
передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД";

- визнати недійсним укладений між ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна" Договір від 09.07.2013 року
купівлі-продажу нерухомого майна -
малого комплексу обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А (посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 09.07.2013 року та
зареєстрований в реєстрі за № 2649);

- повернути ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс"
комплекс обслуговування
автотранспорту, розташованого в с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
№ 7-А, площа забудови - 772,40 м2, поверхів-1,
об'єм будинку 2394 м3, загальна площа - 639,20
м2, площа нежитлових приміщень - 639,20 м2.

В обґрунтування вимог про визнання
недійсним правочину щодо відчуження
нерухомого майна, оформленого Актом
приймання-передачі (без дати та номеру),
у відповідності до якого майно було
передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД", арбітражний
керуючий Побережний В.Т. послався на
безоплатне відчуження оспорюваним
Актом майна ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" на
користь ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД", що,
згідно зі ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" є
підставою для визнання цього Акту
недійсним. При цьому, арбітражний
керуючий відзначив незаконність
спірного Акту, оскільки цей Акт був
підроблений певними особами. За таких
підстав, на думку арбітражного
керуючого Побережного В.Т., Акт
приймання-передачі (без дати та номеру)
як правочин суперечить п. 3 ст. 203 ЦК
України. Водночас, оскільки
нотаріального посвідчення
оспорюваного Акту не здійснювалось,
вимогу про що містять ст. ст. 657,715, 719, 729,
732, 754, 1304 ЦК України, відтак, спірний Акт
є нікчемним правочином в силу ч. 2 ст. 215
ЦК України та суперечить п. 4 ст. 203 ЦК
України. Крім того, арбітражний
керуючий Побережний В.Т. вважає, що
зміст спірного правочину (Акту
приймання-передачі) суперечить вимогам
чинного законодавства, і, тим самим,
суперечить вимогам п. 1 ст. 203 ЦК України

Заявляючи вимогу про визнання
недійсним укладеного між ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна" Договору від 09.07.2013 року
купівлі-продажу спірного нерухомого
майна, арбітражний керуючий Побережний
В.Т. вказав, що таке відчуження майна
відбулось незаконно, оскільки
власником спірного майна є ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс", а не ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД". Відтак, останній не
мав права на його відчуження.

Звертаючись з вимогою про повернення
ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" спірного майна,
арбітражний керуючий Побережний В.Т.
послався на ст. 216 ЦК України.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 05.02.2014 року у
справі № 903/134/13-г (суддя - Гончар М.М.)
позов арбітражного керуючого
Побережного В.Т. задоволено повністю;
визнано недійсним правочин щодо
відчуження нерухомого майна, у
відповідності до якого майно було
передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"; визнано
недійсним Договір купівлі-продажу від
09.07.2013 року, що був укладений між ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна", у відповідності до якого
майно було передано від ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" до ТзОВ "Портман Тим
Україна"; повернуто ТзОВ "Техно-Сервіс
Плюс" майно; присуджено до стягнення з
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" на користь
арбітражного керуючого Побережного
В.Т., як відшкодування витрат по сплаті
судового збору у розмірі 2 007 грн. 25 коп.;
присуджено до стягнення з ТзОВ "Портман
Тим Україна" на користь арбітражного
керуючого Побережного В.Т., як
відшкодування витрат по сплаті
судового збору у розмірі 2 007 грн. 25 коп.;
доручено Управлінню Державної
казначейської служби України у м.
Луцьку Волинської області повернути
арбітражному керуючому Побережному
В.Т. з державного бюджету 142 грн. 00 коп. -
судового збору сплаченого згідно з
квитанцією № ПН1081534 від 26.12.2013 року;
доручено Управлінню Державної
казначейської служби України у м.
Луцьку Волинської області повернути
арбітражному керуючому Побережному
В.Т. з державного бюджету 106 грн. 50
коп. - судового збору сплаченого згідно
квитанції № ПН1081576 від 26.12.2013 року.
Рішення місцевого господарського суду
мотивовано, зокрема тим, що ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс" не було затверджено
розподільчий баланс (на виконання
рішення, прийнятого по питанню 2
порядку денного що реорганізації
божника шляхом виділення). Крім того,
місцевий господарський суд відзначив,
що оспорюваний Акт нотаріально не
посвідчений, вимогу про що містять ст.
ст. 657,715, 719, 729, 732, 754, 1304 ЦК України, а
відтак, є нікчемним правочином в силу ч.
2 ст. 215 ЦК України та суперечить п. 4 ст.
203 ЦК України. Задовольняючи вимоги
позову про визнання недійсним Договору
купівлі-продажу, укладеного між ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна" та повернення спірного майна
ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс", місцевий
господарський суд вказав, що, оскільки,
на момент укладення спірного Договору,
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" не було
власником спірного майна (перехід
права власності на спірне майно від
ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" у
встановленому законом порядку не
здійснено), відтак, ТзОВ "Вірго-Україна
ЛТД" не мало право на його відчуження, і
спірне майно підлягає поверненню ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс" на підставі ст. 216 ЦК
України.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року у
справі № 903/134/13-г (головуючий суддя -
Тимошенко О.М., судді: Коломис В.В.,
Огороднік К.М.) апеляційні скарги ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна" задоволено; рішення
Господарського суду Волинської
області від 05.02.2014 року у справі №
903/134/13-г скасовано; прийнято нове судове
рішення, яким в позові відмовлено;
присуджено до стягнення з арбітражного
керуючого Побережного В.Т. на користь
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД", як
відшкодування витрат по сплаті
судового збору у розмірі 1 827 грн. 00 коп.;
присуджено до стягнення з арбітражного
керуючого Побережного В.Т. на користь
ТзОВ "Портман Тим Україна", як
відшкодування витрат по сплаті
судового збору у розмірі 1 827 грн. 00 коп.
Водночас, апеляційний господарський
суд вказав, що місцевий господарський
суд під час прийняття рішення не
посилався на норми Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та фактично розглянув спір за
правилами позовного провадження.
Постанову апеляційного господарського
суду мотивовано, зокрема тим, що Акт
прийому-передачі не є правочином
(угодою) у розумінні ЦК України,
оскільки є документом, що засвідчує
факт передачі майна (в цьому випадку -
на виконання рішення Загальних зборів)
та не є підставою для переходу права
власності на нерухоме майно, відтак, не
може бути визнаний недійсним на
підставі норм ЦК України, які
визначають підстави та порядок
визнання угод (правочинів) недійсними.
При цьому, апеляційним господарським
судом відзначено, що, у цьому випадку,
документом, що породжує права та
обов'язки, є рішення Загальних зборів
учасників ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" від
14.09.2012 року, оформлене Протоколом № 25.
Відмовляючи у задоволенні вимог позову
про визнання недійсним Договору
купівлі-продажу спірного майна,
укладеного між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"
та ТзОВ "Портман Тим Україна" та
повернення спірного майна ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс" апеляційний
господарський суд вказав, що
оспорюваний Договір відповідає
вимогам ЦК України (оскільки підстав
неправомірності набуття спірного
майна у власність ТзОВ "Вірго-Україна
ЛТД" належними та допустимими доказами
не доведено) і підстав недійсності
цього Договору арбітражним керуючим
Побережним В.Т. не доведено. Крім цього,
апеляційний господарський суд вказав
на неможливість застосування до
спірних правовідносин ст. 216 ЦК України.
Крім того, апеляційний господарський
суд відзначив, що арбітражний керуючий
Побережний В.Т. звернувся до місцевого
господарського суду з позовною заявою
(про визнання недійсними правочинів та
повернення спірного майна) в порядку
ст. 20 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в той час як
можливість здійснення розгляду таких
вимог за наведених у ст. 20 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" підстав у
позовному провадженні не передбачена.
Водночас, враховуючи, що, під час
розгляду справи, норми Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
не застосовувались, фактично спір було
розглянуто за правилами позовного
провадження (та, за результатами
розгляду було прийнято не ухвалу (як це
передбачено ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"),
а судове рішення), і допущене місцевим
господарським судом процесуальне
порушення не є безумовною підставою
для скасування рішення господарського
суду першої інстанції, апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
скасування прийнятого місцевим
господарським судом рішення, з
прийняттям нового судового рішення про
відмову в позові.

Не погоджуючись з прийнятою
господарським судом апеляційної
інстанції постановою, гр. ОСОБА_4 та
арбітражний керуючий Побережний В.Т.
звернулись з касаційними скаргами, у
якій просять скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року у
справі № 903/134/13-г та залишити в силі
рішення місцевого господарського суду.

При цьому, гр. ОСОБА_4 посилається на
порушення господарським судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. ст. 203, 215, 220 ЦК України.

Арбітражний керуючий Побережний В.Т. в
касаційній скарзі вказує на порушення
господарським судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 20
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. ст. 106, 107,
109, 148, 203, 215, 220, 657, 715, 719, 729, 732, 754, 1304 ЦК
України.

03.07.2014 року, до початку судового
засідання, до Вищого господарського
суду України від представника
арбітражного керуючого надійшло
Клопотання про відкладення розгляду
справи, в порядку ст. 77 ГПК України, в
обґрунтування якого заявник вказав про
намір в подальшому надати
господарському суду касаційної
інстанції нові докази по суті спору,
які, на його думку, можуть суттєво
вплинути на розгляд справи.

В судовому засіданні касаційної
інстанції представник арбітражного
керуючого подане Клопотання про
відкладення розгляду справи підтримав
за наведених у ньому підстав та просив
його задовольнити; також, представник
арбітражного керуючого підтримав
подану арбітражним керуючим
Побережним В.Т. касаційну скаргу та
касаційну скаргу гр. ОСОБА_4 з підстав,
наведених у цих скаргах, просив їх
задовольнити, скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року у
справі № 903/134/13-г та залишити в силі
рішення місцевого господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні поданого
представником арбітражного керуючого
Клопотання, колегія суддів касаційної
інстанції відзначає, що, згідно зі ст.
1117 ГПК України, переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Представники ТзОВ "Вірго-Україна" та
ТзОВ "Портман Тим Україна" проти
поданих гр. ОСОБА_4 та арбітражним
керуючим Побережним В.Т. касаційних
скарг заперечили, вважають прийняту
апеляційним господарським судом
постанову законною та обґрунтованою,
просили залишити її без змін, а
касаційні скарги - без задоволення.

Інші учасники касаційного провадження
уповноважених представників в судове
засідання касаційної інстанції не
направили, хоча про дату, час та місце
розгляду касаційної скарги були
повідомлені належним чином.
Враховуючи, що учасників судового
провадження було повідомлено про те, що
не з'явлення їх представників в судове
засідання касаційної інстанції не
тягне за собою відкладення розгляду
справи, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку про можливість розгляду
касаційної скарги за відсутності в
судовому засіданні уповноважених
представників учасників касаційного
провадження, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Поліщука
В.Ю., обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, з
наступних підстав.

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій під час розгляду
справи встановлено наступне.

14.09.2012 року рішенням Загальних зборів
учасників ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс"
(оформленим Протоколом № 25) було
прийнято рішення виділити учаснику
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" частину майна
підприємства - Автозаправний комплекс,
розташований за адресою: Волинська
область, Любомльському район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, 7-А з
усім закріпленим за ним майном,
загальною вартістю 5 757 670 грн. 00 коп. та
частину зобов'язань підприємства -
кредиторську заборгованість перед
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" на загальну
суму 5 757 670 грн. 00 коп.

Оскаржуючи правочин, арбітражний
керуючий Побережний В.Т. надав у
матеріали справи Акт
приймання-передачі (без дати та номеру)
нерухомого майна (малого комплексу
обслуговування автотранспорту площею
639,2 м2, розташованого за адресою:
Волинська область, Любомльський район,
с. Старовойтове, вул. Прикордонників,
буд. 7-А), у відповідності до якого
вказане майно було передано від ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс" до ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД".

Рішенням Виконавчого комітету
Рівненської сільської ради № 56 від
30.10.2012 року "Про оформлення права
власності на малий комплекс
обслуговування автотранспорту ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" оформлено право
власності на малий комплекс
обслуговування автотранспорту за ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД", що знаходиться в с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, 7-А,
Любомльського району Волинської
області.

12.11.2012 року ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"
отримало Свідоцтво про право власності
на спірне майно.

09.07.2013 року ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" та
ТзОВ "Портман Тим Україна" уклали
Договір від 09.07.2013 року купівлі-продажу
нерухомого майна (посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
09.07.2013 року та зареєстрований в реєстрі
за № 2649), за умов якого ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" продало, а ТзОВ
"Портман Тим Україна" придбало малий
комплекс обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташований за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А.

Крім того, ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"
надало у матеріали справи укладений
між ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" та ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" Акт від 15.09.2012 року
прийому-передачі комплексу
обслуговування автотранспорту,
розташованого в с. Старовойтове, вул.
Прикордонників, 7-А, площа забудови - 772,40
м2, поверхів - 1, об'єм будинку 2 394 м3,
загальна площа 639,20 м2, площа нежитлових
приміщень - 639,2 м2.

11.09.2013 року за заявою ТзОВ "Ютрейд"
порушено провадження у справі №
903/134/13-г про банкрутство ТзОВ
"Техно-Сервіс-Плюс", в порядку ст. ст. 9-13
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом",
розпорядником майна боржника
призначено арбітражного керуючого
Побережного В.Т.

26.12.2013 року розпорядник майна ТзОВ
"Техно Сервіс Плюс" арбітражний
керуючий Побережний В.Т., в порядку ст. 20
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та
посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216, 220, 657, 658,
715, 719, 729, 732, 754, 1304 ЦК України, звернувся
до Господарського суду Волинської
області з позовною заявою до ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД", ТзОВ "Портман Тим
Україна" та ТзОВ "Техно Сервіс Плюс", у
якій просив:

- визнати недійсним правочин щодо
відчуження нерухомого майна, а саме -
малого комплексу обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А, що був оформлений Актом
приймання-передачі (без дати та номеру),
у відповідності до якого майно було
передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД";

- визнати недійсним укладений між ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "Портман Тим
Україна" Договір від 09.07.2013 року
купівлі-продажу нерухомого майна -
малого комплексу обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А (посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 09.07.2013 року та
зареєстрований в реєстрі за № 2649);

- повернути ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс"
комплекс обслуговування
автотранспорту, розташованого в с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
№ 7-А, площа забудови - 772,40 м2, поверхів-1,
об'єм будинку 2394 м3, загальна площа - 639,20
м2, площа нежитлових приміщень - 639,20 м2.

Встановивши наведені вище обставини,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про наявність достатніх
підстав, передбачених чинним
законодавством, для задоволення
заявленого арбітражним керуючим
Побережним В.Т. позову у справі №
903/134/13-г повністю.

Апеляційний господарський суд, під час
апеляційного перегляду прийнятого
місцевим господарським судом рішення,
з таким висновком господарського суду
першої інстанції не погодився, та,
встановивши відсутність підстав для
задоволення заявленого арбітражним
керуючим Побережним В.Т. позову, дійшов
висновку про відмову у його
задоволенні (прийнявши нове судове
рішення, яким скасував рішення
господарського суду першої інстанції).

Не погоджуючись з прийнятою
господарським судом апеляційної
інстанції постановою, гр. ОСОБА_4 та
арбітражний керуючий Побережний В.Т.
звернулись з касаційними скаргами, у
яких, посилаючись на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року у
справі № 903/134/13-г та залишити в силі
рішення місцевого господарського суду.

Задовольняючи подані гр. ОСОБА_4 та
арбітражним керуючим Побережним В.Т.
касаційні скарги частково, колегія
суддів касаційної інстанції виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
правочини (договори) або майнові дії
боржника, які були вчинені боржником
після порушення справи про банкрутство
або протягом одного року, що передував
порушенню справи про банкрутство,
можуть бути відповідно визнані
недійсними або спростовані
господарським судом у межах
провадження у справі про банкрутство
за заявою арбітражного керуючого або
конкурсного кредитора з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив
відчуження майна, прийняв на себе
зобов'язання без відповідних майнових
дій іншої сторони, відмовився від
власних майнових вимог; боржник
виконав майнові зобов'язання раніше
встановленого строку; боржник до
порушення справи про банкрутство взяв
на себе зобов'язання, в результаті чого
він став неплатоспроможним або
виконання його грошових зобов'язань
перед іншими кредиторами повністю або
частково стало неможливим; боржник
здійснив відчуження або придбав майно
за цінами відповідно нижчими або
вищими від ринкових, за умови, що в
момент прийняття зобов'язання або
внаслідок його виконання майна
боржника було (стало) недостатньо для
задоволення вимог кредиторів; боржник
оплатив кредитору або прийняв майно в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів
боржнику перевищувала вартість майна;
боржник прийняв на себе заставні
зобов'язання для забезпечення
виконання грошових вимог. У разі
визнання недійсними правочинів
(договорів) або спростування майнових
дій боржника на підставах,
передбачених частиною першою цієї
статті, кредитор зобов'язаний
повернути в ліквідаційну масу майно,
яке він отримав від боржника, а у разі
неможливості повернути майно в натурі
- відшкодувати його вартість у грошових
одиницях за ринковими цінами, що
існували на момент здійснення
правочину або вчинення майнової дії.
Кредитор за недійсним правочином
(договором) або спростованою майновою
дією має право вибору: погашення свого
боргу в першу чергу в процедурі
банкрутства або виконання зобов'язання
боржником у натурі після припинення
провадження у справі про банкрутство.
За результатами розгляду заяви
арбітражного керуючого або
конкурсного кредитора про визнання
недійсним правочину (договору) або
спростування майнових дій боржника
господарський суд виносить ухвалу.

В нашому випадку, арбітражним керуючим
Побережним В.Т., в порядку ст. 20 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", заявлено
вимогу про визнання недійсним
правочину щодо відчуження нерухомого
майна, а саме - малого комплексу
обслуговування автотранспорту площею
639,2 м2, розташованого за адресою:
Волинська область, Любомльський район,
с. Старовойтове, вул. Прикордонників,
буд. 7-А, оформленого Актом
приймання-передачі (без дати та номеру),
у відповідності до якого вказане майно
було передано від ТзОВ "Техно-Сервіс
Плюс" до ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД".

Як встановлено господарськими судами,
усі подальші вимоги (визнати недійсним
укладений між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"
та ТзОВ "Портман Тим Україна" Договір
від 09.07.2013 року купівлі-продажу
нерухомого майна - малого комплексу
обслуговування автотранспорту площею
639,2 м2, розташованого за адресою:
Волинська область, Любомльський район,
с. Старовойтове, вул. Прикордонників,
буд. 7-А (посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 09.07.2013
року та зареєстрований в реєстрі за №
2649) та повернути спірне майно ТзОВ
"Техно-Сервіс Плюс") є похідними від
цієї (первісної) вимоги та ґрунтуються
на тому, що спірне майно безоплатно
вибуло з володіння ТзОВ "Техно-Сервіс
Плюс" і цей правочин не відповідає
вимогам ЦК України.

Розглядаючи спір у цій справі,
господарські суди першої та
апеляційної інстанцій встановили
обставини щодо прийнятого 14.09.2012 року
Загальними зборами учасників рішення
(оформленого Протоколом № 25) про
виділення учаснику ТзОВ "Вірго-Україна
ЛТД" частини майна підприємства
(спірного автозаправного комплексу,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, 7-А з
усім закріпленим за ним майном,
загальною вартістю 5 757 670 грн. 00 коп.) та
частини зобов'язань підприємства -
кредиторської заборгованості перед
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" на загальну
суму 5 757 670 грн. 00 коп., на виконання
якого ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" та ТзОВ
"Вірго-Україна ЛТД" склали Акт
прийому-передачі комплексу
обслуговування автотранспорту,
розташованого в с. Старовойтове, вул.
Прикордонників, 7-А, площа забудови - 772,40
м2, поверхів - 1, об'єм будинку 2 394 м3,
загальна площа 639,20 м2, площа нежитлових
приміщень - 639,2 м2.

Враховуючи обставини у справі,
господарськими судами попередніх
інстанцій було встановлено, зокрема, що
рішення (наслідком якого стало
відчуження спірного майна) було
прийнято Загальними зборами ТзОВ
"Сервіс-Плюс Україна" 14.09.2012 року, тобто,
протягом одного року, що передував
порушенню справи про банкрутство цього
товариства (ТзОВ "Сервіс-Плюс Україна"),
що відповідає правовій конструкції ст.
20 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" щодо
можливості визнання такого правочину
недійсним (або його спростування).

Водночас, вирішуючи спір, заявлений в
порядку ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
місцевому та апеляційному
господарським судам, після
встановлення періоду оспорюваного
правочину (в цьому випадку,
господарськими судами попередніх
інстанцій було встановлено, що
оспорюваний правочин було вчинено
протягом одного року, що передував
порушенню справи про банкрутство),
необхідно було встановити наявність
(або відсутність) встановлених ч. 1 цієї
статті підстав для її застосування та,
з'ясувавши ці обставини, прийняти
відповідне рішення по суті заявлених
арбітражним керуючим Побережним В.Т.
вимог.

При цьому, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне вказати
господарським судам попередніх
інстанцій на необхідність
встановлення доцільності застосування
(при розгляді вимог, заявлених
арбітражним керуючим Побережним В.Т.)
норм ЦК України, у разі наявності
підстав для застосування при вирішенні
заявленого спору положень ст. 20 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Крім того, враховуючи наявність у
матеріалах справи як спірного Акту (без
дати та номеру), так і Акту від 15.09.2012
року, місцевому господарському суду
необхідно достеменно встановити який
саме з цих Актів було складено на
виконання рішення Загальних зборів від
14.09.2015 року, та за яким Актом спірне
майно передавалось (чи не
передавалось), оскільки за обома
вказаними актами ТзОВ "Техно-Сервіс
Плюс" передало ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД"
одне і те саме майно (однак, вказані
Акти не тотожні за змістом).

Поряд з цим, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне
відзначити необхідність встановлення
(в розрізі співвідношення ст. ст. 20 та 98
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом") з метою
захисту інтересів якої саме особи
звернувся арбітражний керуючий
Побережний В.Т. з позовною заявою у цій
справі про банкрутство (враховуючи ту
обставину, що ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс",
серед інших, визначено ним у статусі
відповідача).

Колегія суддів касаційної інстанції
також зауважує, що, за визначенням ст. 202
ЦК України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відтак, апеляційний господарський суд,
розглядаючи справу в порядку ст. 101 ГПК
України, припустився порушень ст. ст. 47,
32, 43 ГПК України, оскільки, вказавши про
неможливість визнання недійсним Акту
приймання-передачі, фактично усунувся
від розгляду позовної вимоги про
визнання недійсним правочину щодо
відчуження нерухомого майна (малого
комплексу обслуговування
автотранспорту площею 639,2 м2,
розташованого за адресою: Волинська
область, Любомльський район, с.
Старовойтове, вул. Прикордонників, буд.
7-А), що був оформлений Актом
приймання-передачі (без дати та номеру),
у відповідності до якого майно було
передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до
ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД".

За наведених підстав, прийняті
місцевим та апеляційним
господарськими судами рішення та
постанова підлягають скасуванню, з
направленням справи на новий розгляд
до господарського суду першої
інстанції, оскільки, в силу ст. 1115, 1117
ГПК України, у касаційній інстанції
скарга розглядається за правилами
розгляду справи у суді першої
інстанції за винятком процесуальних
дій, пов'язаних із встановленням
обставин справи та їх доказуванням.
Касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. У
касаційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи,
місцевому господарському суду
необхідно достеменно встановити, який
саме правочин, оформлений Актом
приймання-передачі (без дати та номеру)
оскаржується арбітражним керуючим, чи
відповідають підстави, за яких
арбітражний керуючий звернувся до
місцевого господарського суду,
визначеним у ст. 20 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та які правові наслідки матиме
визнання спірного правочину недійсним
(враховуючи положення ст. 20 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом").

Водночас, зважаючи на процесуальні
особливості провадження у справі про
банкрутство (зокрема, ст. 20 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника" щодо
необхідності вирішення такого спору в
межах справи про банкрутство, кола
осіб, чиї дії та правочини підлягають
спростуванню чи можуть бути визнані
недійсними, при чому, саме з підстав,
визначених цією статтею) та
особливості позовного провадження,
господарському суду першої інстанції
(враховуючи, при цьому, що і справа про
банкрутство ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" і
справа, що розглядається, мають один і
той самий № 903/134/13-г) необхідно
з'ясувати питання заявлених
арбітражним керуючим Побережним В.Т.
вимог і їх обґрунтування та
визначитись в порядку якого
провадження мають бути розглянуті ті
чи інші вимоги, заявлені арбітражним
керуючим Побережним В.Т.

При новому розгляді справи, місцевому
господарському суду необхідно
врахувати наведене, всебічно і повно
з'ясувати та перевірити всі фактичні
обставини справи, правильно
застосувати норми матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу гр. ОСОБА_4
задовольнити частково.

2. Касаційну скаргу арбітражного
керуючого Побережного Володимира
Трохимовича задовольнити частково.

3. Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 25 березня 2014
року та рішення Господарського суду
Волинської області від 5 лютого 2014 року
у справі № 903/134/13-г скасувати.

4. Справу № 903/134/13-г передати на новий
розгляд до Господарського суду
Волинської області.

Головуючий суддяО.С. Удовиченко
судді:П.К. Міщенко В.Ю. Поліщук