ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

01 липня 2014 р.
Справа № 927/615/14

Позивач: Бережанська центральна
районна комунальна лікарня,

вул. С. Бандери, 21, м. Бережани,
Бережанський район, Тернопільська
область, 47501

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "АС-Сервіс",

вул. Щорса 112, м. Чернігів, 14001

про стягнення 7600,00 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Бережанська центральна районна
комунальна лікарня звернулась до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АС-Сервіс"
про стягнення коштів в сумі 7600,00 грн., а
також витрат зі сплати судового збору в
сумі 1827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві № 220 від 27.03.14 р. позивач
посилається на те, що в порушення умов
укладеного між сторонами Договору №
427/153 на виготовлення та поставку
продукції від 02.09.13 р. відповідачем
поставлено товар, який мав істотні
порушення щодо вимог якості. При цьому
виявлені в товарі недоліки усунути
неможливо, з огляду на що, відповідно до
приписів ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу
України, позивач має право вимагати
повернення сплаченої за товар, який
повернуто відповідачеві, грошової
суми.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 29.04.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/615/14,
розгляд справи призначено на 21.05.14 р.

Ухвалами суду від 21.05.14 р. та 11.06.14 р.
розгляд справи відкладався на 11.06.14 р.
та 01.07.14 р. відповідно.

Уповноважені представники позивача та
відповідача в судові засідання 21.05.14 р.,
11.06.14 р. та 01.07.14 р. не з'явились.

Про дату, час і місце проведення
судового засідання позивача та
відповідача повідомлено належним
чином, що підтверджується наявними в
матеріалах справи рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень №№ 597,036,
138, 642, 626 відповідно.

Копія ухвали суду від 21.05.14 р., яка
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві адресу, а саме: вул.
Щорса, 112, м. Чернігів, 14000, повернулась
до суду 05.06.14 р. неврученою адресату з
відміткою оператора поштового зв'язку -
"за закінченням терміну зберігання".

Про поважні причини неявки
представника відповідача в судові
засідання суд не повідомлено.

В поданому через канцелярію суду до
початку судового засідання 21.05.14 р.
клопотанні № 333 від 12.05.14 р. про розгляд
справи без участі позивача,
Бережанською ЦРКЛ повністю підтримано
позовні вимоги, зазначивши, що всі
документи відповідач надсилав лише
факсимільним зв'язком, а також
повідомлено про відсутність в
провадженні господарських судів
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
відсутність рішення цих органів з
такого спору.

До клопотання позивачем додані
письмові пояснення по справі б/н від
13.05.14 р., в яких позивач стверджував, що у
поставленому товарі (ліжка білі
полімер 190х80 - 11 штук, ліжка білі полімер
140х60 - 9 штук) було виявлено наступні
недоліки: пошкодження підматрацних
решіток, поламані кріплення деталей
ліжок, пошкоджене емалеве покриття, які
фізично усунути було неможливо, також
вони унеможливлювали експлуатацію
поставленого товару. У зв'язку з цим
інвентаризаційною комісією
Бережанської ЦРКЛ було прийнято
рішення про повернення поставленого
товару та повернено його відповідачу.
Нових виробів належної якості
відповідачем до цього часу поставлено
не було .

Також в письмових поясненнях позивач
повідомив, що гарантійні документи на
поставлений товар відсутні, лише в п. 6.1.
Договору № 427/153 від 02.09.2013 р. зазначено,
що виконавець дає гарантію на
поставлену продукцію строком на 12
місяців, при умові виконання правил
експлуатації, а позивачем продукція не
експлуатувалась взагалі, а також
стверджував про відсутність
товаросупровідних документів на
підтвердження якості поставленого
товару.

Посилаючись на п. 7 Договору позивач
зазначив, що Договір вступив в силу з
моменту його підписання сторонами, а
закінчує діяти в частині виконання з
моменту відвантаження продукції
(належної якості) Замовнику. Даний
Договір не визнавався недійсним та не
розривався, письмова відмова від вище
зазначеного Договору відсутня.

Як стверджує у поясненнях позивач, з
відповідачем переговори велися
виключно в телефонному режимі. При
цьому, Бережанська ЦРКЛ висловлювала
вимогу замінити товар або повернути
сплачену суму, проте відповідач
категорично відмовився виконати
будь-яку із запропонованих вимог,
посилаючись на арешт його рахунків та
чітко зазначивши, що сплачені кошти
можуть бути повернуті тільки через
рішення суду. Тому, як вважає позивач,
мала місце фактична одностороння
відмова від Договору з боку ТОВ
"АС-Сервіс".

Позивач також повідомляє, що ні на
даний час, ні у минулому з відповідачем
не існувало інших, крім зазначених у
позовній заяві, правовідносин, будь-які
додаткові угоди між сторонами до
спірного договору відсутні.

Також до початку судового засідання
11.06.14 р. через канцелярію суду від
позивача надійшла письмова заява № 404
від 03.06.14 р., яка долучена судом до
матеріалів справи.

В заяві позивач просить суд стягнути з
ТОВ "АС-Сервіс" на користь Бережанської
центральної районної комунальної
лікарні кошти в сумі 7600,00 грн. та
покласти судові витрати по справі на
відповідача.

До початку судового засідання 01.07.14 р.
через канцелярію суду від позивача
надійшло клопотання № 439 від 23.06.14 р. про
розгляд справи без участі позивача, яке
разом з доданими до нього документами
долучено судом до матеріалів справи.

В клопотанні позивач, посилаючись на
скрутне фінансове становище (не оплата
видатків на відрядження), значну
відстань між місцем проведенням
судового засідання (м. Чернігів) та
місцезнаходженням позивача (м.
Бережани, Тернопільська область), яка
становить близько 700 км., а також
відсутність прямого залізничного
сполучення просить розглянути справу
без участі представника Бережанської
центральної районної комунальної
лікарні.

Крім того, серед доданих разом із
вказаним клопотанням документів
містяться, зокрема, письмові пояснення
по справі, в яких позивач повідомив суд,
що розбіжність між сумами накладної на
поставку товару № 18-094 від 02.09.13 р. в сумі
18468,00 грн., накладної на повернення
продукції від 05.11.13 р. в сумі 18468,00 грн. та
сумою перерахованих згідно платіжного
доручення № 1563 від 24.10.13 р. сумою
грошових коштів в розмірі 7600,00 грн.
виникла у зв'язку із проблемним
фінансуванням бюджетних установ.
Кошти, які виділяються Бережанським
фінансовим управлінням на покриття
видатків по незахищених статтях
бюджету, проходять через органи
казначейської служби невеликими
сумами, тому для погашення
заборгованостей фінансовим
управлінням кошти були виділені в
декілька етапів, зокрема, на першому
етапі - 7600,00 грн. в даному випадку.
Наступні фінансування здійснюються
після списання коштів з рахунку, які
були виділені попередньо.

Заяв та клопотань процесуального
характеру від відповідача на час
слухання справи не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 29.04.14 р., 21.05.14 р. та 11.06.14 р.
відповідачем суду не надані.

Згідно ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка уповноважених представників
сторін в судові засідання обов'язковою
не визнавалась, сторони не
скористались належним їм
процесуальним правом приймати участь в
судових засіданнях, відповідачем не
надано суду відзиву на позовну заяву,
будь-яких письмових пояснень та інших
доказів, що впливають на вирішення
даного спору по суті, беручи до уваги
відсутність процесуальних заяв та
клопотань відповідача на час розгляду
справи, а також наявність клопотань
Бережанської центральної районної
комунальної лікарні про розгляд справи
без участі представника вказаної
сторони по справі на підставі вже
поданих позивачем документів, суд,
згідно ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
здійснював розгляд справи за
відсутності уповноважених
представників сторін, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово
відкладав розгляд справи, надаючи
учасникам судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи неявку представників
сторін в судові засідання
господарського суду по розгляду даної
справи, на підставі ч. 7 ст.80-1 ГПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.
Судовий процес відображено у
протоколах судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

02 вересня 2013 року між Бережанською
центральною районною комунальною
лікарнею (Замовник за договором,
позивач у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
„АС-Сервіс" (Виконавець за договором,
відповідач у справі) укладений договір
№ 427/153 на виготовлення та поставку
продукції (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору Замовник доручив,
а Виконавець прийняв на себе
зобов'язання виготовити та
відвантажити на адресу Замовника
вироби по специфікації, яка є
невід'ємною частиною Договору.

Згідно п.2.2 Договору строк виконання
робіт становить 25 робочих днів з
моменту надходження оплати від
Замовника.

Пунктом 3 Договору сторонами
передбачена вартість робіт та порядок
розрахунку.

За умовами п.п.3.6, 3.7 Договору всі
розрахунки по цьому договору
здійснюються Замовником в
безготівковій формі шляхом
перерахування попередньої оплати на
розрахунковий рахунок Виконавця
згідно виставленого рахунка. Оплата
доставки здійснюється Виконавцем на
місці (за адресою відправки) при
завантаженні продукції на складі
транспортної компанії.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору він
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами, та закінчує
діяти в частині виконання з моменту
відвантаження продукції Замовнику.

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки,
предметом спору у даній справі є
повернення грошових коштів за поставку
неякісного товару, а отже, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
правові норми § 3 глави 54 Цивільного
кодексу України та § 1 глави 30
Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст.663 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
кодексу.

У відповідності до п.3.1 Договору, згідно
якого передбачене визначення ціни по
видам продукції за даним договором в
специфікації, та згідно підписаної
сторонами специфікації, яка є Додатком
№ 1 до Договору, продукцією, що підлягає
поставці, є ліжка білі полімерні в
кількості 11 штук по ціні 680,00 грн. кожне,
на загальну суму 7480,00 грн., ліжка М113
біле покриття - полімер в кількості 9
штук по ціні 640,00 грн. за штуку на
загальну суму 5760,00 грн. Крім цього, в
специфікацію включені послуги з
доставки на суму 2150,00 грн., всього разом
з ПДВ сума специфікації та відповідно
до п.3.2 Договору загальна сума договору
становить 18468,00 грн..

Судом згідно матеріалів справи
встановлено та підтверджено позивачем
в письмових поясненнях, що незважаючи
на факт невиконання позивачем
зобов'язань згідно умов Договору щодо
передбаченої п.3.6 попередньої оплати
згідно виставленого відповідачем
рахунку № 18-094 від 02.09.13 р. на суму 18468,00
грн. з ПДВ, копія якого наявна в
матеріалах справи, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«АС-Сервіс» за накладною № 18-094 від 02.09.13
р. було відвантажено продукцію у
відповідності до узгодженої сторонами
специфікації на суму 18468,00 грн. з ПДВ.

При цьому доказів повідомлення
відповідача про неможливість
здійснення попередньої оплати згідно
умов Договору позивачем не надано.

Суд звертає увагу, що за результатами
вивчення матеріалів справи судом
виявлено розбіжності між умовами п.3.7
Договору щодо здійснення виконавцем
оплати доставки на місті (за адресою
відправки) при завантаженні продукції
на складі транспортної компанії, та
узгодженою сторонами специфікацією на
продукцію, в якій вартість послуг з
доставки в сумі 2150,00 грн. (без ПДВ)
включена до загальної суми, належної до
сплати позивачем.

Відповідно д ч. 1 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією зі сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням.

При зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язані свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або не
виконає його в повному обсязі, друга
сторона має право зупинити виконання
свого обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Суд зазначає, що вказане правило має
загальний характер та
розповсюджується на будь - які
зустрічні зобов'язання, до яких
відносяться і зобов'язання, які
випливають із договору поставки
(купівлі - продажу).

За приписами ч. 4 ст. 538 Цивільного
кодексу України якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Тобто, відповідач не скористався
належним йому передбаченим ч. 3 ст. 538
Цивільного кодексу України правом
зупинити або відмовитись частково чи в
повному обсязі від виконання свого
обов'язку щодо поставки продукції
(ліжок) за Договором внаслідок
невиконання Бережанською центральною
районною комунальною лікарнею
зобов'язання щодо попередньої оплати
продукції.

В свою чергу з матеріалів справи
встановлено, що позивачем згідно умов
Договору не виконано обов'язку щодо
оплати поставленої продукції в повному
обсязі.

Судом встановлено, що отримання
продукції позивачем підтверджується
підписом уповноваженого представника
Бережанської центральної районної
комунальної лікарні, засвідченим
печаткою установи на видатковій
накладній № 18-094 від 02.09.13 р..

Заперечень щодо факту поставки
продукції за вищевказаною видатковою
накладною сторонами суду не надано.

Доказів пред'явлення на час отримання
поставленої продукції претензій щодо
якості, кількості та термінів поставки
продукції у відповідності до умов
Договору, а також наявності письмових
претензій щодо поставленої продукції
позивачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання ТОВ "АС-Сервіс"
умов Договору з боку відповідача на час
відвантаження продукції Замовнику
відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачем виконані
прийняті на себе на підставі
укладеного між сторонами Договору
зобов'язання з передачі продукції
Бережанській центральній районній
лікарні, а відповідачем, у свою чергу,
прийнята ця продукція без будь - яких
зауважень, тобто позивачем вказане
виконання прийняте як належне. Факт
передачі відповідачем товару належним
чином підтверджено матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач в позовній заяві,
Замовником було передане до Управління
Державної казначейської служби
України в Бережанському районі
платіжне доручення № 1563 щодо
перерахування на розрахунковий
рахунок ТОВ „АС-Сервіс" грошових
коштів в сумі 7600,00 грн. із зазначенням
призначення платежу „за ліжка білі
полім. медич. накл. № 18-094 від 02.09.13 р. до
дог. № 427/153 від 02.09.13 р. без ПДВ". Проте у
зв'язку із проблемами у фінансуванні
бюджетних закладів зазначена сума була
перерахована відповідачеві тільки 18
листопада 2013 р., що підтверджується
відповідними відмітками УДКСУ у
Бережанському районі на вказаному
платіжному дорученні № 1563 від 24.10.13 р.
та накладній № 18-094 від 02.09.13 р.

05 листопада 2013 р. під час проведення
щорічної інвентаризації матеріальних
активів на складі станом на 01.11.13 р.
комісією в складі заступника головного
лікаря по лікувальній частині,
головного бухгалтера централізованої
бухгалтерії, головної медичної сестри
лікарні, заступника головного лікаря з
ЕТН та бухгалтера централізованої
бухгалтерії було виявлено факт
неналежної якості товару, який
надійшов від ТОВ «АС-Сервіс» у вересні
2013 р. (ліжка білі полімер 190х80 - 11 штук,
ліжка білі полімер 140х60 - 9 штук), а саме:
пошкодження підматрацних решіток,
поламані кріплення деталей ліжок,
пошкоджене емалеве покриття, які, як
стверджує позивач в позовній заяві та
письмових поясненнях, фізично усунути
було неможливо, також вони
унеможливлювали експлуатацію
поставленого товару. У зв'язку з цим
інвентаризаційною комісією
Бережанської ЦРКЛ було прийнято
рішення про повернення поставленого
товару та повернено його відповідачу,
що підтверджується підписаним всіма
членами комісії та затвердженим
головним лікарем Бережанської ЦРКЛ
актом від 05.11.13 р., оригінал та копія
якого наявні в матеріалах справи.

Як зазначено позивачем в позовній
заяві, отримана за Договором продукція
позивачем не експлуатувалась взагалі.

На виконання рішення
інвентаризаційної комісії продукцію
(ліжка білі полімер 190х80 - 11 штук, ліжка
білі полімер 140х60 - 9 штук) як неякісний
товар було повернуто Виконавцю - ТОВ
«АС-Сервіс» за накладною на повернення
б/н від 05.11.13 р. через уповноваженого
представника відповідача Дорошенко
І.В., повноваження якого
підтверджуються виданою ТОВ
«АС-Сервіс» довіреністю № 439 від 05.11.13 р.
терміном дії до 15.11.13 р..

Судом за матеріалами справи
встановлено, а також підтверджено
позивачем в позовній заяві та
письмових поясненнях, що виробів
належної якості на заміну
відвантажених відповідачем поставлено
не було.

Окрім того, 20 листопада 2013 р. на адресу
електронної пошти Бережанської ЦРКЛ
від ТОВ «АС-Сервіс» надійшло
повідомлення про арешт рахунків, на які
позивачем було здійснено
перерахування грошових котів в сумі
7600,00 грн., та зазначено про можливість
отримати вказані кошти, надіславши ПАТ
КБ «Приватбанк» лист з проханням
повернути помилково перераховану суму.

У відповідь на здійснене позивачем
листом № 805 від 21.11.13 р. звернення з
проханням про повернення помилково
перерахованих коштів в сумі 7600,00 грн.
ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлено
Бережанську ЦРКЛ про неможливість
повернення зарахованих у
відповідності до призначення платежу
грошових коштів з рахунку отримувача
ТОВ «АС-Сервіс», з посиланням на ст. 1071
Цивільного кодексу України та п.1.7
Інструкції «Про безготівкові
розрахунки в Україні у національній
валюті», затвердженої Постановою
Правління НБУ від 21.01.04 р., відповідно
до яких банк може списати грошові кошти
з рахунку клієнта на підставі його
розпорядження, або на підставі
платіжних вимог стягувачів у разі
примусового списання коштів.

Як зазначено позивачем в позовній
заяві та письмових поясненнях, у
телефонних перемовах з ТОВ «АС-Сервіс»
відповідач відмовився замінити товар
або повернути сплачену за продукцію
суму, посилаючись на арешт рахунків
товариства та чітко зазначивши про
можливість повернення грошових коштів
тільки через рішення суду, що, як
свідчать наявні в матеріалах справи
письмові пояснення позивача, було
розцінене останнім як одностороння
відмова від Договору з боку ТОВ
«АС-Сервіс».

Крім того, позивачем було надіслано на
адресу відповідача претензію № 160 від
06.03.14р. з вимогою виконання зобов'язань
відповідно до умов Договору на
вищевказану суму або повернення коштів
на поточний рахунок Бережанської ЦРКЛ,
яка наявна в матеріалах справи. Факт
надсилання претензії підтверджується
наданим позивачем витягом з Журналу
вихідної кореспонденції лікарні.

Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
належного задоволення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору та вимог
зазначених Кодексів, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Оскільки станом на 27.03.14 р. відповідачем
не було здійснено заміну неякісного
товару або повернення перерахованих
грошових коштів в сумі 7600,00 грн.,
позивач звернувся із вказаним позовом
до суду.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує доводити свою правову
позицію саме ту сторону, яка на неї
посилається. При цьому, відповідно до
ст. 32 Господарського процесуального
кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи
розірвання Договору № 427/153 на
виготовлення та поставку продукції від
02.09.13 р. суду не надано.

Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 678
Цивільного кодексу України у разі
істотного порушення вимог щодо якості
товару (виявлення недоліків, які не
можна усунути, недоліків, усунення яких
пов'язане з непропорційними витратами
або затратами часу, недоліків, які
виявилися неодноразово чи з'явилися
знову після їх усунення) покупець має
право за своїм вибором, в тому числі,
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми.

Відповідно до ч.1 ст. 680 Цивільного
кодексу України покупець має право
пред'явити вимогу у зв'язку з
недоліками товару за умови, що недоліки
виявлені в строки, встановлені цією
статтею, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 708 Цивільного
кодексу України у разі виявлення
покупцем протягом гарантійного або
інших строків, встановлених
обов'язковими для сторін правилами чи
договором, недоліків, не застережених
продавцем, або фальсифікації товару
покупець має право за своїм вибором:
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми; вимагати заміну товару. Положення
цієї статті застосовуються, якщо інше
не встановлено цим Кодексом або іншим
законом.

Зі змісту вказаних правових норм
вбачається, що за будь-яких умов,
набуття позивачем як покупцем права
відмовитись від Договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми обумовлене належним чином
доведеним фактом порушення конкретно
визначених вимог щодо якості товару
або виявлення покупцем протягом
гарантійного або інших строків,
встановлених обов'язковими для сторін
правилами чи договором, недоліків, не
застережених продавцем, або
фальсифікації товару.

При цьому, вимозі позивача повернути
гроші має передувати відмова його від
Договору та повідомлення про це
відповідача.

Суд звертає увагу, що можливість
реалізації на відмову від договору у
випадку його істотного порушення іншою
стороною, пов'язується із дотриманням
форми повідомлення про відмову, що
пов'язано із вимогами ч. 3 ст. 214
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої відмова від правочину
вчиняється у такій самій формі, у якій
було вчинено правочин.

Судом встановлено, що матеріали справи
не містять доказів відмови позивача
від Договору, як і того, що відповідача
про вказану відмову позивачем було
повідомлено.

При цьому, висловлена позивачем у
претензії № 160 від 06.03.14 р., з посиланням
на ст.ст. 525, 526, 693 Цивільного кодексу
України, вимога повернути спірну суму
не може бути прийнята судом як доказ на
підтвердження вказаних обставин,
оскільки у вказаній вимозі про відмову
позивача від Договору не йдеться.

Натомість, позивач вважає відмову ТОВ
«АС-Сервіс» повернути перераховані
грошові кошти в сумі 7600,00 грн.
односторонньою відмовою від Договору з
боку відповідача.

Отже, не відмовившись від Договору,
позивач не набув встановленого законом
права вимагати повернення сплачених за
його умовами коштів.

Зазначена правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 11.09.13 р. по справі №
5011-9/17680-2012.

Додатково судом зазначено, що
посилання в листі № 805 від 21.11.13 р.,
адресованому ПАТ КБ „Приватбанк" та
відповідачу на повернення коштів в
сумі 7600,00 грн. як помилково
перерахованих не дає позивачу підстав
для повернення грошових коштів
відповідно до приписів ч. 2 ст. 678
Цивільного кодексу України.

Окрім того, як встановлено за
матеріалами справи, спірні
правовідносини сторін виникли в
зв'язку з виявленням недоліків
поставленої відповідачем продукції
під час встановленого законом
гарантійного періоду.

Разом з тим, посилаючись на той факт, що
відповідач поставив продукцію
неналежної якості, позивач має довести,
що такий факт мав місце і що істотні
недоліки товару є невиправними,
повторюваними або такими, усувати які
економічно невигідно. Характеристики
істотних недоліків обумовлюють права
покупця, який придбав товар із
вказаними недоліками.

Позивачем на підтвердження вказаних
обставин до матеріалів справи додано
акт інвентаризаційної комісії
Бережанської ЦРКЛ від 05.11.13 р. (а.с. 15),
яким встановлено, що товар, який
надійшов від ТОВ «АС-Сервіс» у вересні
2013 р. (ліжка білі полімер 190х80 - 11 штук,
ліжка білі полімер 140х60 - 9 штук),
неналежної якості, а саме: пошкодження
підматрацних решіток, поламані
кріплення деталей ліжок, пошкоджене
емалеве покриття, які фізично
неможливо було усунути, крім того
пошкодження унеможливлювали
експлуатацію поставленої продукції.

Проте, оскільки представники ТОВ
«АС-Сервіс» до складення акту та
засвідчення факту виявлення істотних
недоліків продукції не залучались,
вказаний акт як односторонній документ
позивача не може бути прийнятий судом
як належний доказ на підтвердження
викладених в ньому обставин.

Будь-яких інших належних
документальних доказів на
підтвердження вказаних обставин
позивачем суду не надано.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем
не доведено факт порушення
відповідачем зобов'язання за Договором
щодо передання позивачеві товару
належної якості, а також факт наявності
пошкодження товару саме з вини
відповідача, як необхідної підстави
для повернення сплачених за нього
грошових коштів.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного
кодексу України продавець повинен
передати покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору купівлі -
продажу.

За умовами п.п.6.1, 6.2 Договору Виконавець
дає гарантію на поставлену продукцію
строком на 12 місяців, при умові
виконання правил експлуатації.
Гарантійний строк на використані
матеріали встановлюється їх продавцем
або виробником у відповідності з
діючим законодавством України.

Згідно до ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу
України товар, який продавець передає
або зобов'язаний передати покупцеві,
має відповідати вимогам щодо його
якості в момент його передання
покупцеві, якщо інший момент
визначення відповідності товару цим
вимогам не встановлено договором
купівлі-продажу.

Відповідно до норм ч.ч. 1-4 ст. 268
Господарського кодексу України якість
товарів, що поставляються, повинна
відповідати стандартам, технічним
умовам, іншій технічній документації,
яка встановлює вимоги до їх якості, або
зразкам (еталонам), якщо сторони не
визначать у договорі більш високі
вимоги до якості товарів. Номери та
індекси стандартів, технічних умов або
іншої документації про якість товарів
зазначаються в договорі. Якщо вказану
документацію не опубліковано у
загальнодоступних виданнях, її копії
повинні додаватися постачальником до
примірника договору покупця на його
вимогу. У разі відсутності в договорі
умов щодо якості товарів остання
визначається відповідно до мети
договору або до звичайного рівня
якості для предмета договору чи
загальних критеріїв якості.
Постачальник повинен засвідчити
якість товарів, що поставляються,
належним товаросупровідним
документом, який надсилається разом з
товаром, якщо інше не передбачено в
договорі.

Як свідчать матеріали справи та
підтверджено позивачем, гарантійні
документи на поставлену продукцію та
товаросупровідні документи на
підтвердження якості поставленої
продукції відсутні.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів наявності будь-яких
стандартів, технічних умов або іншої
технічної документації, які
встановлюють вимоги до якості
продукції, або наявності зразку
(еталону). Також в Договорі відсутнє
посилання на номери та індекси
стандартів, технічних умов або іншої
документації щодо якості, якій має
відповідати продукція.

При цьому, єдиними наявними у
матеріалах справи, зафіксованими
вимогами позивача до продукції, яка
поставлена відповідачем на виконання
умов укладеного сторонами Договору, є
наведені в Специфікації на продукцію
від 02.09.13 р. вимоги до окремих якісних
параметрів продукції (біле покриття -
полімер, ліжко М113).

Жодного документального доказу того,
що на момент передачі продукції
відповідачем позивачу продукція не
відповідала вказаним критеріям,
позивачем суду також не надано, в той
час як у спірному Договорі сторони не
узгоджували, що продукція має
відповідати вимогам щодо її якості в
момент її передання відповідачем
позивачу.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позивачем не
доведено належними доказами
постачання за Договором продукції
неналежної якості, а також те, що
позивач у відповідності до приписів ч. 2
ст. 678 Цивільного кодексу України має
право на повернення сплачених за
продукцію грошових коштів.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

За таких обставин, враховуючи те, що
позивач не довів в розумінні ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, суд доходить висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача грошових
коштів в сумі 7600,00 грн., які становлять
часткову оплату вартості поставленої
відповідачем позивачу за Договором
продукції.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 626, 629, 655, 662, 663, 673, 675,
678-680, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 174, 193, 265, 268 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та
підписаний 07 липня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон