ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

02 липня 2014 року
Справа № 927/738/14

Позивач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Іванівка
АГ",

юридична адреса: вул. Шевченко, 2 Б, смт.
Михайло-Коцюбинське, Чернігівський
район, Чернігівська область, 15552

фактична адреса: вул. Г.Полуботка, 6а, оф.
2, м. Чернігів, 14000

про стягнення 12231,10 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 - особисто, паспорт
НОМЕР_2, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області 01.03.01 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні присутня гр.
ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий
Октябрським РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області 20.01.03 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Іванівка
АГ" про стягнення 12231,11 грн., а саме 11000,00
грн. основного боргу, 702,20 грн. пені, 528,91
грн. відсотків річних, а також 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві № 15.5.14/1 від 15.04.14 р.
позивач посилається на те, що в
порушення умов укладеного між
сторонами Договору № 28 на виконання
авіаційних робіт літаком АН-2 від 19.09.12
р. відповідачем не виконані належним
чином зобов'язання щодо повної та
своєчасної оплати вартості виконаних
за договором робіт, внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі
11000,00 грн., за наявності якої позивачем
нараховано 702,20 грн. пені та 528,91 грн.
відсотків річних.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 23.05.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/738/14,
розгляд справи призначено на 11.06.14 р..

Ухвалою суду від 11.06.14 р. розгляд справи
відкладався на 02.07.14 р.

Сторони в судове засідання 11.06.14 р. не
з'явились.

В судове засідання 02.07.14 р. з'явився
позивач особисто.

Крім того, в судове засідання 02.07.14 р.
з'явилась гр. ОСОБА_2 в якості
представника позивача. На
підтвердження повноважень вказаною
особою надано видану позивачем
довіреність.

Згідно ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Громадяни можуть
вести свої справи в господарському
суді особисто або через представників,
повноваження яких підтверджуються
нотаріально посвідченою довіреністю.

В пункті 1.8. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
зазначено, що відповідно до частин
п'ятої, шостої статті 28 ГПК громадяни
можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю, або, якщо
представником є адвокат, - ордером з
доданим до нього договором чи
засвідченим сторонами цього договору
витягом з нього, в якому зазначено
повноваження адвоката. Статус
громадянина як суб'єкта
підприємницької діяльності
підтверджується відповідною випискою
з Єдиного державного реєстру
підприємств, організацій та установ
України, а його особа - паспортом або
іншим відповідним документом. При
цьому довіреність, видана громадянином
- суб'єктом підприємницької діяльності,
також має бути нотаріально
посвідченою.

На вимогу суду в судовому засіданні
02.07.14 р. позивачем та гр. ОСОБА_2
нотаріально посвідченої довіреності
надано не було. В зв'язку з
вищевикладеним гр. ОСОБА_2 участі у
справі в якості уповноваженого
представника позивача - ФОП ОСОБА_1
судом не допущено.

Уповноважений представник відповідача
в судове засідання 02.07.14 р. не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань 11.06.14 р. та 02.07.14 р.
відповідача повідомлено належним
чином, що підтверджується наявними в
матеріалах справи відповідними
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштових відправлень № №
417, 441, 068, 050.

Про поважні причини неявки
уповноваженого представника
відповідача в судові засідання суд не
повідомлено.

До початку судового засідання 02.07.14 р.
через канцелярію суду позивачем подані
доповнення до позовної заяви № 23.06.14/1
від 23.06.14 р., які разом з доданими до них
документами, зокрема, належними
доказами надсилання вказаних
доповнень та доданих до них документів
на адресу відповідача, долучені судом
до матеріалів справи.

В письмових доповненнях до позовної
заяви позивач зазначає норми чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини та порушені
відповідачем, а також відповідно до
яких має бути вирішений спір.

Також позивачем наведено уточнений
розрахунок відсотків річних, згідно
якого нараховано 434,96 грн. річних за
актом від 30.09.12 р. за період з 04.10.12 р. по
15.05.14 р. та 95,83 грн. річних за актом від
03.10.12 р. за період з 09.10.12 р. по 15.05.14 р.,
всього 530,79 грн., проте позивач в
письмових доповненнях до позовної
заяви просить стягнути з відповідача
528,90 грн. річних в межах розрахункової
суми. Крім того позивач просить суд
стягнути з відповідача 11000,00 грн.
основного боргу та 705,20 грн. пені за
період з 14.11.13 р. по 15.05.14 р., всього 12234,10
грн.

Пунктом 11 Постанови № 18 зазначено, що
ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Отже, виходячи зі змісту вказаних
доповнень до позовної заяви та поданої
позовної заяви, суд розцінює її як
заяву про збільшення розміру позовних
вимог в частині пені на 3,00 грн. та
зменшення розміру позовних вимог в
частині відсотків річних на 0,01 грн.

Подане позивачем письмове клопотання
про відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу від 02.07.14 р.
судом задоволене. Засідання
господарського суду по розгляду даної
справи проведено без фіксації
технічними засобами. Судовий процес
відображено у протоколі судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
позивача було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 29,
60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Позивач в судовому засіданні повідомив
суд, що права та обов'язки стороні
зрозумілі.

Відводу судді позивачем не заявлено.

Заяв та клопотань процесуального
характеру від відповідача на час
слухання справи не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 23.05.14 р. та 11.06.14 р. відповідачем суду
не надані.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях,
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті,
беручи до уваги відсутність
процесуальних заяв та клопотань
відповідача на час розгляду справи, а
також те, що представник позивача проти
розгляду справи без участі
представника відповідача не
заперечував, суд, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, здійснював розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

В судовому засіданні 02.07.14 р.
представником позивача подана
письмова заява б/н від 02.07.14 р., в якій
позивач відмовляється від зазначених в
позовній заяві позовних вимог в
частині стягнення пені в сумі 705,20 грн.
та повідомляє суд про свою
проінформованість щодо наслідків
такої відмови. Вказана заява долучена
судом до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем заяви,
враховуючи, що зменшення розміру
позовних вимог в частині відсотків
річних на 0,01 грн. є правом позивача,
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, не
порушує процесуальні права
відповідача, передбачені ст. 22
Господарського процесуального
кодексу, зокрема і можливості подання
відповідачем заперечень щодо
зміненого розміру позовних вимог та
наведення їх доводів у судовому
засіданні, судом прийнято вказану
заяву позивача від 02.07.14 р. до розгляду в
частині відсотків річних та спір
вирішується з її урахуванням.

Оскільки позивачем подана заява від
02.07.14 р. про відмову від позовних вимог в
частині пені, вищезазначена заява
позивача від 23.06.14 р. в частині
збільшення розміру пені залишена судом
без розгляду.

В судовому засіданні 02.07.14 р. позивач
підтримав заявлені позовні вимоги з
урахуванням заяви про відмову від
позовних вимог в частині стягнення
пені та просив задовольнити позов в
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення позивача,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору, перевіривши
наданими позивачем доказами та
оглянувши в судовому засіданні їх
оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

19 вересня 2012 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець за
договором, позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Іванівка
АГ" (Замовник за договором, відповідач у
справі) укладено договір на виконання
авіаційних робіт літком АН-2 № 28 (далі -
Договір).

Згідно п.п. 1.1, 2.1.1 Договору Замовник
доручає, а Виконавець приймає на себе
зобов'язання організувати виконання
авіаційно-хімічних робіт літаком АН - 2
згідно цього Договору в відповідності
з діючими вимогами документів,
регламентуючих авіаційну діяльність.

У відповідності до п.3.6 Договору термін
закінчення робіт - дата підпису
сторонами акту здачі - прийняття
виконаних авіаційно - хімічних робіт.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору
здача-прийняття виконаних авіаційних
робіт здійснюється на підставі акту
здачі-прийняття виконаних авіаційних
робіт. Акт здачі-прийняття виконаних
авіаційних робіт є невід'ємною
частиною даного договору.

За умовами п.7.3 Договору договір
набуває чинності з часу підписання
сторонами та діє до його повного
виконання.

Крім того, 19.09.12 р. сторонами складений
та підписаний Протокол розбіжностей до
договору № 28 на виконання авіаційних
робіт літаком АН - 2 від 19.09.2012 р., згідно
якого пункти Договору змінені та
викладені в редакції Замовника.

Так, зокрема, змінено п.1.1 Договору,
згідно якого Замовник доручає, а
Виконавець приймає на себе
зобов'язання провести виконання
авіаційно-хімічних робіт літаком АН-2.,
п.2.1.1 Договору, за умовами якого
Виконавець зобов'язується провести
виконання авіаційно - хімічних робіт,
згідно умов цього Договору та у
відповідності з діючими вимогами
документів, регламентуючих авіаційну
діяльність.

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором про надання
послуг, який підпадає під правове
регулювання норм глави 63 Цивільного
кодексу України.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Умовами п.п.3.2 - 3.4 Договору сторонами
визначена вартість та назва авіаційних
робіт, одиниця їх виміру, обсяги,
кількість Га та ціна за одиницю Га, а
саме: авіаційні роботи із десикації
сільськогосподарських культур на
пальному Замовника на площі 2800 га,
вартістю 35,00 грн. за 1 га, загальною
вартістю 98000,00 грн.

На виконання умов вищезазначеного
Договору у відповідності до замовлень
відповідача № 28 від 19.09.12 р. та № 28а від
01.10.12 р. на організацію та виконання
авіаційних робіт у сільському та
лісовому господарстві за період з 20.09.12
р. по 30.09.12 р. та 01.10.12 р. та 03.10.12 р.
позивачем надані відповідачу послуги
із виконання авіаційних робіт на
загальну суму 90125,00 грн., що
підтверджується відповідними Актами
здачі-прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт, копії яких знаходяться
в матеріалах справи, а саме:

- від 30.09.12 р., згідно якого виконані
авіаційно - хімічні роботи з десикації
сільськогосподарських культур
(соняшник) препаратом Диквалан на площі
1400 га на загальну суму 49000,00 грн.;

- від 03.10.12 р., згідно якого виконані
авіаційно - хімічні роботи десикації
сільськогосподарських культур
(соняшник та просо) препаратом Диквалан
на площі 1175 га на загальну суму 41125,00
грн.

Як встановлено судом та засвідчено
позивачем в судовому засіданні,
отримання відповідачем послуг від ФОП
ОСОБА_1 із виконання авіаційних робіт
підтверджується підписами
уповноваженого представника
відповідача на вищевказаних актах, а
саме директора ТОВ «Агрофірма
«Іванівка» Носенка Ф.М., та наявними на
них відбитками печатки товариства.

Докази заперечення відповідачем факту
отримання та обсягів наданих позивачем
послуг із авіаційно - хімічних робіт
згідно зазначених актів в матеріалах
справи відсутні.

Доказів пред'явлення відповідачем
претензій щодо якості, обсягів, а також
термінів виконаних робіт до суду не
надходило, будь-які заперечення щодо
повного та належного виконання ФОП
ОСОБА_1 умов Договору з боку
відповідача відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, а
також підтверджено позивачем особисто
в судовому засіданні, будь-які
заперечення щодо повного та належного
виконання робіт відсутні.

Враховуючи як відсутність доказів
наявності письмових зауважень щодо
якості, обсягів та термінів надання
послуг позивачем, так і відсутність
опротестування актів здачі - прийняття
виконаних робіт від 30.09.12 р. та 03.10.12 р.,
суд доходить висновку, що вказані акти
здачі - прийняття виконаних робіт є
такими, що підлягають оплаті.

За таких обставин судом встановлено, що
позивачем виконано прийняті на себе
зобов'язання по наданню послуг із
виконання авіаційно - хімічних робіт,
обумовлених Договором № 28 на виконання
авіаційних робіт літаком АН-2, а
відповідачем, у свою чергу, прийнято
надані послуги без будь - яких
зауважень.

Згідно п. 3.1 Договору розрахунок за
виконання авіаційних робіт
здійснюється шляхом 100% попередньої
оплати за весь обсяг авіаційних робіт.
Переліт літака АН - 2 до місця робіт із
базового аеродрому та назад, а також
всі перельоти пов'язанні з виконанням
авіаційних робіт, здійснюються за
рахунок Замовника.

Відповідно до п.3.5 Договору розрахунок
за фактично виконані авіаційно роботи,
згідно акту здачі - прийняття виконаних
робіт, здійснюється на протязі 3-х
банківських днів після закінчення
авіаційних робіт.

Згідно матеріалів справи та пояснень
позивача судом встановлено, що
положення Договору передбачають умови
як 100% передплати за авіаційні роботи,
так і строк здійснення розрахунку із
позивачем за їх виконання після
закінчення робіт.

Проте, відповідачем не були виконані ні
умови п. 3.1 Договору в частині
перерахування 100% передплати за роботи,
ні умови п.п. 3.5, 3.6 Договору щодо
розрахунку за фактично виконані
авіаційні роботи, згідно акту
здачі-прийняття виконаних робіт, на
протязі 3-х банківських днів після
закінчення авіаційних робіт в частині
повної та своєчасної оплати вказаних
робіт.

Згідно матеріалів справи, зокрема,
згідно наданих позивачем копій виписок
по рахунку, судом встановлено, що
відповідач в обумовлений договором
строк оплату за виконані авіаційно -
хімічні роботи здійснив лише частково,
сплативши 79125,00 грн., в т.ч 40000,00 грн. за
актом здачі - прийняття виконаних робіт
від 30.09.12 р. (08.02.13 р., 25.02.13р., 12.04.13 р., 13.05.13
р. та 28.05.13 р.) та 39125,00 грн. за актом здачі
- прийняття виконаних робіт від 03.10.12 р.
(02.11.12 р., 05.02.13 р. та 29.11.13 р.), що в свою
чергу додатково підтверджує факт
прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт у вищезазначених
обсягах та за вказаною ціною
відповідачем.

У зв'язку з тим, що відповідач в
обумовлений Договором строк повну
оплату за надані послуги не здійснив, в
зв'язку з чим ФОП ОСОБА_1 на адресу
відповідача була направлена претензія
№ 25.12.13/1 від 25.12.13 р., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
фіскального чека № 2214 від 25.12.13 р. та
відповідного опису вкладення в цінний
лист від 02.12.13 р..

Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, а також підтверджено в судовому
засіданні позивачем та не було надано
заперечень з боку відповідача, свої
зобов'язання щодо сплати позивачу
грошових коштів в сумі 11000,00 грн. у
встановлений строк, всупереч вимогам
господарського та цивільного
законодавства, а також умов Договору №
28 на виконання авіаційних робіт
літаком АН-2, відповідач не виконав, в
результаті чого у ТОВ «Агрофірма
«Іванівка АГ» утворилась
заборгованість перед позивачем за
наведеним у зазначеному вище розмірі,
яку останній просить стягнути в
позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності боргу,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договору № 28 на виконання
авіаційних робіт літаком АН-2 від 19.09.12
р. суду не надано.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Отже, оскільки матеріалами справи
підтверджується факт невиконання
відповідачем зобов'язань за Договором
№ 28 на виконання авіаційних робіт
літаком АН-2 від 19.09.12 р. у встановлений
строк, розмір заборгованості
відповідає фактичним обставинам та на
момент прийняття рішення доказів
повного погашення заборгованості
відповідач суду не представив, як і
доказів, що спростовують вищевикладені
обставини, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу за надані згідно вказаного
Договору послуги з виконання авіаційно
- хімічних робіт літаком АН-2 підлягає
задоволенню.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (далі -
Постанова № 14) правові наслідки
порушення юридичними і фізичними
особами своїх грошових зобов'язань
передбачені, зокрема, приписами статей
549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Окрім того, у відповідності до ст.625
Цивільного кодексу боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з
простроченням відповідачем виконання
зобов'язання щодо сплати боргу за
виконані роботи у строк, визначений
умовами Договору, позивачем нараховано
та пред'явлено до стягнення 528,90 грн.
відсотків річних за період з 04.10.12 р. по
15.05.14 р..

Згідно п.1.12 Постанови № 14, з огляду на
вимоги частини першої статті 4-7 і
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

За результатами здійсненої за
допомогою системи "ЛІГА" перевірки
нарахування позивачем заявлених до
стягнення відсотків річних судом
встановлено наступне.

Розмір відсотків річних за несвоєчасну
оплату виконаних робіт, перерахований
судом у відповідності до вимог
господарського та цивільного
законодавства України в межах
визначеного позивачем періоду,
становить 531,48 грн. та є більшим, ніж
нараховано позивачем. Проте, виходячи з
того, що збільшення розміру позовних
вимог є правом позивача, передбаченим
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, яким позивач не
скористався, суд не вправі самостійно
збільшувати розмір позовних вимог в
частині нарахування відсотків річних,
приймаючи до уваги пояснення позивача
щодо стягнення відсотків річних в сумі
528,90 грн., тобто в межах розрахункової
суми, тому позовні вимоги в частині
стягнення відсотків річних за
несвоєчасну оплату виконаних за
Договором робіт, підлягають
задоволенню в сумі, нарахованій
позивачем - 528,90 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву від
02.07.14 р. про відмову від позовних вимог в
частині стягнення пені в сумі 705,20 грн.,
суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
відмова позивача від позову
викладається в адресованій
господарському суду письмовій заяві.

До прийняття відмови позивача від
позову в частині стягнення з
відповідача 702,20 грн. пені,
господарським судом у відповідності з
вимогами ст.78 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу роз'яснено процесуальні
наслідки припинення провадження у
справі, передбаченні ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач в поданій суду письмовій заяві
повідомив та підтвердив в судовому
засіданні 02.07.14 р., що відповідні
наслідки припинення провадження
відповідно йому зрозумілі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи вимоги ст.80 Господарського
процесуального кодексу України, суд
прийняв відмову позивача від позовних
вимог в частині стягнення пені,
оскільки подана позивачем заява не
суперечить чинному законодавству та не
порушує права і охоронювані законом
інтереси інших осіб, та вважає за
необхідне провадження у справі в цій
частині припинити.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
того, що позов доведений позивачем,
обґрунтований матеріалами справи та
відповідачем не спростований, суд
доходить висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625,
626, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 75, 78, п. 4 ч. 1
ст. 80, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині
стягнення пені в сумі 702,20 грн.
припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Іванівка
АГ" (юридична адреса: вул. Шевченка, 2-Б,
смт. Михайло-Коцюбинське,
Чернігівський район, 15552; фактична
адреса: вул. Гетьмана Полуботка, 6-а, 1-й
поверх, оф. 2, м. Чернігів, 14000; код 36131192,
р/р 1001 ПАТ КБ "Південкомбанк", МФО
335946) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1,
р/р НОМЕР_3 в "Райффайзен Банк Аваль" м.
Київ, МФО 380805) 11000,00 грн. основної
заборгованості, 528,90 грн. відсотків
річних та 1827,00 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Повний текст рішення складений та
підписаний 07 липня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон