ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 922/1971/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного Управління МВС
України в Харківській обл., м. Харків
про стягнення коштів за участю
предстаників сторін:

від позивача: Оганян Л.А. (дов. № 01-62юр/7901
від 01.10.2013 року);

від відповідача: Арсеньєв В.О. (дов. б/н
від 21.03.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго"
(позивач) звернулося до господарського
суду Харківської області із позовом до
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного Управління МВС
України в Харківській обл. (відповідач)
про стягнення коштів у розмірі - 103 949, 04
грн., з яких: основний борг у сумі - 97 956,
05 грн., КРЕ - 1 501,37 грн., пеня - 3 092, 32 грн., 3%
річних - 865, 51 грн., інфляційні - 533, 79 грн.
та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням зобов'язань за договором
про постачання електроенергії № 9369 від
16.11.2005 року в частині повного та
своєчасного розрахунку.

02.06.2014 року представник позивача у
судовому засіданні надав заяву про
відсутність спору про цей же предмет і
з тих же підстав в інших судах та заяву
у якій просить суд долучити до
матеріалів справи документи.

02.06.2014 року представник відповідача у
судовому засіданні надав лист у якому
зазначає що Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
Управління МВС України в Харківській
обл. позов визнає частково оскільки
ними вже сплачено КРЕ - 1 501 грн. 37 коп.
вартість реактивної енергії
відповідно до платіжного доручення №
790 від 05.05.2014 року - 694 грн. 31 коп. та
платіжного доручення № 814 від 07.05.2014
року - 807 грн. 06 коп., що складає разом - 1
501 грн. 37 коп. В іншій частині позов
визнає у повному обсязі.

01.07.2014 року представником відповідача
було надано клопотання про зменшення
штрафних санкцій, а саме пені на 100 %.

01.07.2014 року позивач у судовому
засіданні усно заперечував проти
зменшення пені на 100 %.

Відповідно до положень статті 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
02.06.2014 року було оголошено перерву на
10.06.2014 року, розгляд справи відкладався
з 10.06.2014 року на 01.07.2014 року.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 01.07.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

16.11.2005 року між Акціонерною компанією
"Харківобленерго" (далі - позивач,
постачальник) та Управлінням Державної
автомобільної інспекції Головного
Управління МВС України в Харківській
обл. (далі - відповідач, споживач) було
укладено договір про постачання
електричної енергії №9369 (далі -
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався постачати
електричну енергію відповідачу, а
відповідач зобов'язався оплачувати
позивачу вартість електричної енергії
та здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього договору та додатками до
нього, що є його невід'ємними частинами.

На підставі пункту 9.11. договір
пролонгований на 2014 рік.

Пунктом 2.1.2. договору передбачено, що
постачальник електричної енергії
зобов'язується постачати електричну
енергію в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5 договору, з
урахуванням умов розділів 6, 7 договору,
відповідно до Додатку № 1 "Договірні
величини споживання" та додатку № 2
"Порядок розрахунків".

В пункті 2.2.5. договору сторони
домовилися про те, що відповідач
зобов'язаний своєчасно оплачувати
позивачеві вартість спожитої
електричної енергії та інші
нарахування з урахуванням додатку №2
"Порядок розрахунків".

Згідно із пунктом 5 додатку № 2
остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку (або
розрахунковим шляхом). За результатами
розрахункового періоду споживачем та
постачальником електричної енергії
визначається фактичний обсяг
поставленої споживачу електричної
енергії та оформлюється додаток №20
"Акт про використану електричну
енергію", який споживач отримує разом
із рахунками та повинен повернути
підписаним та скріпленим печаткою в
термін до 5 днів. Для проведення
остаточного розрахунку споживач
протягом 3 робочих днів з дня
закінчення розрахункового періоду
повинен отримати в розрахунковому
відділенні відповідного РВЕ або у
відділі розрахунків з юридичними
особами СО "Харківенергозбут" рахунок
на оплату електричної енергії. Цей
рахунок має бути оплачений споживачем
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Розрахунковим періодом вважається
період з 01 числа місяця до також числа
наступного місяця (пункт 1 додатку №2 до
договору).

Визначення вартості спожитої
електричної енергії проводиться
відповідно до чинних тарифів та згідно
звітів про спожиту електричну енергію.
В суму заборгованості за вартість
спожитої електричної енергії
включений податок на додану вартість,
який нараховується відповідно до
розділу 5 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-VІ, із наступними
змінами та доповненнями.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за договором
виконав повністю та належним чином,
здійснив відпуск електричної енергії
відповідачеві.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за договором
виконав повністю та належним чином,
здійснив відпуск електричної енергії
відповідачеві. Проте, відповідач не
виконав належним чином свої договірні
зобов'язання, внаслідок чого у нього з
січня 2013 року по квітень 2014 року,
виникла заборгованість з електричної
енергії, яка станом на 01.05.2014 р.,
становить 97 956,05 грн. (тарифна складова -
81 630,05 грн. та 16 326,00 грн. - ПДВ 20%).

Після порушення провадження у справі
відповідачем на рахунок позивача було
перераховано за електричну енергію за
квітень 2014 року суму у розмірі 35958,49
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 1037 від 02.06.2014 року.

Тобто станом на 02.06.2014 року
заборгованість складає суму у розмірі
61997,56 грн.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет позову.

Згідно з п.4.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору, зокрема,
у випадку припинення існування
предмета спору, якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми Господарського
процесуального кодексу України
можливе у разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи.

З огляду на викладене, провадження у
справі в частині стягнення
заборгованності у сумі 35958,49 грн.
підлягає припиненню на підставі пункту
1-1 частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку із відсутністю предмету спору.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема, із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 509 Цивільного
Кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
Кодексу України.

Згідно із частиною 2 пунктом 1 статті 11
Цивільного Кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (стаття 612 Цивільного
кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (частина 1 статті
530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599
Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, суму
заборгованості відповідачем не
сплачено. За таких обставин та
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства та умов договору, суд
знаходить що сума заборгованості з
електричної енергії з січня 2013 року по
квітень 2014 року у розмірі 61997,56 грн. є
обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Згідно із Правилами користування
електричною енергією плата за
перетікання реактивної електроенергії
- це плата за послуги, які
електропередавальна організація або
власник технологічних електричних
мереж змушені надавати споживачу, якщо
він експлуатує електромагнітно
незбалансовані електроустановки.

Відповідно до пункту 6.33 Правил
величина плати за перетікання
реактивної електроенергії на межі
розділу електромереж визначається
електропередавальною організацією
відповідно до Методики обчислення
плати за перетікання реактивної
електроенергії між
електропередавальною організацією та
її споживачами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 17.01.2001 р. № 19,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 01.02.2002 р. за № 93/6381 та
зазначається у відповідному договорі
між електропередавальною організацією
та споживачем, електроустановки якого
приєднані до електричних мереж
електропередавальної організації.

Відповідно до пункту 2.2.7. договору
відповідач повинен здійснювати оплату
за послуги з компенсації перетікання
реактивної енергії між електромережею
постачальника та електроустановками
споживача згідно з додатком №4А
"Порядок розрахунків за надання послуг
з компенсації перетікання реактивної
електроенергії" та "Інформаційного
листа підприємства по КРП".

Як слідує з позовної заяви, позивачем
заявлено до стягнення з відповідача
суму заборгованості за КРЕ (реактивній
енергії) за в розмірі 1501,37 грн. (де: 1251,14
грн. тарифна складова за КРЕ та 250,23 грн.
ПДВ 20%), розглянувши вказану вимогу,
судом, встановлено, що позивач
звернувся з позовом до суду 20.05.2014 року,
а відповідачем 16 травня 2014 року було
повністю сплачено суму заборгованості
за КРЕ (реактивній енергії) за березень
2014 року та квітень 2014 року в розмірі
1501,37 грн., про що свідчать платіжні
доручення №790 від 16.05.2014 року на суму
694,31 грн. та № 814 від 16.05.2014 року на суму
807,06 грн. (арк.с. 112), тобто до порушення
провадження у справі.

Факт оплати підтвердив присутній у
судовому засіданні 01.07.2014 року
представник позивача.

Тому, суд приходить до обґрунтованого
висновку, про відмову в задоволенні
позову в цій частині, а саме стягнення
КРЕ (реактивній енергії) у розмірі 1501,37
грн.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню в розмірі
3092,32 грн. нарахованої за період з
квітня 2013 року по вересень 2013 року; 3%
річних в розмірі 865,51 грн., нарахованих
за період з квітня 2013 року по вересень
2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року,
лютий 2014 року; індекс інфляції в
розмірі 533,79 грн., нарахованої за
червень 2013 року, січень 2014 року, лютий
2014 року, березень 2014 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. З приписи цієї статті
Кодексу встановлюють право кредитора
вимагати з боржника стягнення
інфляційних витрат, як збільшення суми
основного боргу у зв'язку з
девальвацією грошової одиниці України
та 3% річних, як плату за користування
боржником його грошовими коштами, саме
за увесь період прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Перевіряючи правильність розрахунку
заявлених позивачем до стягнення сум
інфляційних втрат та 3% річних,
господарським судом встановлено, що
позивач при нарахуванні зазначених сум
для розрахунку інфляційного
відшкодування визначив період з
червень 2013 року, січень 2014 року, лютий
2014 року, березень 2014 року., а період
нарахування 3% річних - з квітня 2013 року
по вересень 2013 року, грудень 2013 року,
січень 2014 року, лютий 2014 року, тобто 3%
річних у сумі 865,51 грн. розраховані
правильно (за увесь час прострочення
відповідачем платежів).

Щодо періоду нарахування інфляційних
втрат, то він не відповідає вимогам
статті 625 Цивільного кодексу України
України, оскільки неправомірно є
скороченим.

Здійснивши розрахунок суми
інфляційного відшкодування, судом
враховано індекс інфляції за кожний
місяць періоду прострочення платежу, в
тому числі і від'ємний (дефляцію), а
відтак, суд приходить до
обґрунтованого висновку про
задоволення суми інфляційного
відшкодування в розмірі 411,46 грн., в
частині стягнення інфляційних
нарахувань в розмірі 122,33 грн., суд
відмовляє.

Відповідно до частини 1 статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно частини 1 та частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за
внесення платежів, передбачених
пунктом 2.2.5. договору, з порушенням
термінів, визначених додатком №2
"Порядок розрахунків", відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу.

Щодо нарахування пені в розмірі 3092,32
грн., нарахованої за період з квітня 2013
року по вересень 2013 року суд виходив з
наступного.

Відповідачем надано заяву про
зменшення пені до 100 % у зв'язку із тим,
що відповідач є державним
підприємством та ним частково
здійснено проплати за травень 2014 року у
розмірі 75000,00 грн. та квітень 2014 року у
розмірі 35958,49 грн. вже під час розгляду
справи.

Відповідно до статті 233 Господарського
кодексу України та пункту З частини 1
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право зменшити
розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання
грошових зобов'язань передбачені
статтями 217,230,231 Господарського кодексу
України. При цьому, частина 1 статті 229
Господарського кодексу України
встановлює виняток із загального
правила статті 218 Господарського
кодексу Українита статті 614 Цивільного
кодексу України, які закріплюють
принцип вини як підставу
відповідальності боржника. За
невиконання грошового зобов'язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов'язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України (пункт
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Приймаючи до уваги те, що відповідач є
державним підприємством та частково
здійснив оплату богу, суд вважає за
можливе частково задовольнити
клопотання відповідача та на підставі
пункту 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України зменшити розмір пені, яка
заявлена до стягнення - 3092,32 грн. на 90%
від заявленої суми, що становить 309,23
грн. В решті пені у розмірі 2783,09 слід
відмовити.

В частині стягнення заборгованності за
споживання електричної енергії за
квітень 2014 року в розмірі 35958,49 грн.
провадження у справі підлягає
припиненню на підставі пункту 1-1
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповівдно до стягнення з відповідача
підлягає 61997,56 грн. - суму
заборгованості за споживану
електричну енергію з січня 2013 року по
квітень 2014 року, 309,23 грн- сума пені, 865,51
грн. - сума 3% річних, 411,46 грн.- сума
інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України. У зв'язку із виною
відповідача, щодо доведення справи до
суду, судові витрати підлягають до
стягнення з відповідача у розмірі 2079,00
грн.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної
автомобільної інспекції головного
управління МВС України в Харківській
області (61013, м. Харків, вул. Шевченко, 26,
п/р 0040 ГУ ДКСУ в Харківській
області, МФО 851011, ) на
користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул.
Плеханівська, 149, п/р 07 в філії ХОУ
ВАТ "Ощадбанк", МФО 351823, )
заборгованість за споживання
електричної енергії у розмірі 61997,56 грн.

Стягнути з Управління державної
автомобільної інспекції головного
управління МВС України в Харківській
області (61013, м. Харків, вул. Шевченко, 26,
п/р 0040 ГУ ДКСУ в Харківській
області, МФО 851011, ) на
користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул.
Плеханівська, 149, п/р в ПАТ
"Мегабанк", МФО 351629, ) 309,23
грн- сума пені, 865,51 грн. - сума 3% річних,
411,46 грн.- сума інфляційних втрат, 2079,00
грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення КРЕ - 1 501,37 грн., пені
у розмірі 2783,09 та інфляційних
нарахувань у розмірі 122,33 грн. -
відмовити.

В частині стягнення заборгованості за
споживання електричної енергії у
розмірі 35958,49 грн. провадження у справі -
припинити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 07.07.2014
року.

Суддя О.О. Ємельянова