ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.07.2014 Справа № 920/1054/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Левченка П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю.В. розглянув матеріали
справи № 920/10/14

за позовом - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Фащівка Перевальського
району Луганської області,

до відповідача - Приватного
підприємства «Едельвейс-Агро», м.
Кролевець Сумської області,

про стягнення 71367,76 грн.

За участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Тимошенка С.А.,
довіреність № 401 від 04.07.2014 року.

В судовому засіданні, розпочатому о 10
год. 10 хв. 07.07.2014 року, відповідно до
приписів статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошувалась перерва до 10 год. 00 хв.
16.07.2014 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просив суд стягнути з
відповідача 91592,76 грн., у тому числі:
основний борг у сумі 76141,77 грн.,
інфляційні втрати у сумі 223,07 грн, три
проценти річних у сумі 750,99 грн. та пеню
в сумі 14466,93 грн.

Відповідач у своєму відзиві від 08.07.2014
року за № 404 на позовну заяву визнає, що
позивач надав йому послуги з
перевезення вантажу на загальну суму
139539,77 грн.

Поряд з цим відповідач зазначає, що
01.12.2013 року позивач уклав з ПАТ
«Компанія «РАЙЗ» договір на поставку
нафтопродуктів, за яким отримав
дизельного пального на загальну суму
76608,00 грн. по чотирьом видатковим
накладним.

07.04.2014 року між ПАТ «Компанія «РАЙЗ» та
відповідачем було укладено договір про
уступку права вимоги, за яким
останньому було передано право вимоги
оплати дизпалива на суму 76608,00 грн. з
позивача.

Відповідач, враховуючи однорідність
зустрічних позовних вимог між
сторонами, визнає свій борг перед
позивачем в сумі 62931,77 грн. (139539,77 - 76608,00 =
62931,77).

Відповідач у своєму відзиві на позов
наводить свій розрахунок пені та трьох
процентів річних, які підлягають
сплаті ним позивачеві, згідно якого
сума пені складає 3175,90 грн., а три
проценти річних - 620,70 грн.

Позивач 15.07.2014 року надіслав суду
факсом уточнення до позовної заяви, що
по своїй суті є заявою про зменшення
загального розміру позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь 71367,76 грн., у тому числі:
основний борг у сумі 62971,77 грн.,
інфляційні втрати у сумі 3841,27 грн, три
проценти річних у сумі 621,12 грн., пеню в
сумі 3933,60 грн., а також покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору повністю в сумі 1831,85 грн.,
оскільки спір доведено до суду з вини
відповідача, який залишив без
відповіді та задоволення дві письмові
вимоги щодо оплати боргу.

16.07.2014 року представник позивача
надіслав до суду факсом заяву, в якій
просить розгляд даної справи провести
без його участі, оскільки за станом
здоров'я він не може прибути в судове
засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2013 року між сторонами був укладений
договір № ТЕО-18ПІВНРУ про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом, на виконання умов якого
позивачем надано відповідачеві
автопослуги по перевезенню кукурудзи
на зерно на загальну суму 139539,77 грн., що
підтверджується актом
прийняття-передачі виконаних робіт
(а.с. 13), підписаним сторонами, та актом
звірки взаємних розрахунків станом на
07.04.2014 року, який також підписаний
сторонами і підтверджує
заборгованість відповідача перед
позивачем за вищезгаданим договором в
сумі 139539,77 грн. (а.с. 17).

Згідно пункту 2.3 договору, плата за
перевезення здійснюється після його
фактичного виконання протягом
20банківських дів з моменту отримання
оригіналів документів та факту
підписання актів передачі-прийняття
наданих послуг.

Позивач звертався до відповідача з
письмовими вимогами від 30.04.2014 року та
від 12.05.2014 року щодо сплати боргу, але
відповідач залишив вимоги відповідача
без реагування, що змусило позивача
звернутися 15.06.2014 року з позовною
заявою до господарського суду.

У своїх письмових вимогах до
відповідача та у позовній заяві при
визначення суми боргу позивач врахував
вартість отриманого дизельного палива
від ПАТ «Компанія «РАЙЗ» по видатковим
накладним: № ВН-10028-01433 від 24.12.2013 року на
суму 20045,00 грн., № ВН-10028-01441 від 30.12.2013
року на суму 22762,00 грн., № ВН-1028-01446 від
31.12.2013 року на суму 20691,00 грн., що загалом
складає 63498,00 грн.

Під час розгляду справи відповідач
довів, а позивач визнав, що ним було
отримано від ПАТ «Компанія «РАЙЗ»
окрім дизельного палива по
вищезгаданим трьом накладним ще по
одній видатковій накладній № ВН-1028-01439
від 26.12.2013 року на суму 13110,00 грн. (копію
долучено до матеріалів справи), тобто
загалом дизельного палива отримано на
суму 76608,00 грн.

Дизельне паливо було отримано
позивачем за договором поставки
нафтопродуктів від 01.12.2013 року № 3,
укладеним ним з ПАТ «Компанія «РАЙЗ».
Розрахунок за дизельне паливо мав бути
проведений, згідно пункту 4.1 договору,
протягом п'яти банківських днів з
моменту поставки палива, але не був
проведений позивачем.

07.04.2014 року між ПАТ «Компанія «РАЙЗ»
(первісний кредитор) та відповідачем
(новий кредитор) був укладений договір
№ 3 про уступку права вимоги, за
яким первісний кредитор уступив новому
кредитору (відповідачу) право вимоги
виконання зобов'язання позивача на
суму 76608,00 грн. щодо оплати дизельного
палива за договором № 3 від 01.12.2013
року.

Договір про уступку права вимоги від
07.04.2014 року підписаний окрім його
сторін також і позивачем, що свідчить
про обізнаність позивача щодо уступки
права вимоги до нього по сплаті боргу
за дизельне паливо на суму 76608,00 грн.

У своїй заяві щодо уточнення
(зменшення) позовних вимог від 15.07.2014
року позивач визнав свою помилку щодо
неврахування вартості отриманого ним
дизпалива на суму 13110,00 грн. і просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь 62971,77 грн. основного боргу,
допустивши при цьому незначну
арифметичну помилку, оскільки різниця
між загальною вартістю послуг та
загальною вартістю дизпалива складає
62931,77 грн. (139539,77 - 76608,00 = 62931,77).

Тому позовні вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача основного
боргу підлягають задоволенню частково,
а саме в сумі 62931,77 грн.

В іншій частині вимог щодо стягнення
основного боргу в сумі 40,00 грн. має бути
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю вимог щодо цієї
суми.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до вимог статті 629 цього ж
Кодексу, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно пункту 4.9 договору від 18.12.2013
року, за порушення термінів оплати
відповідач виплачує позивачеві пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в той період, від вартості
несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Позивач здійснив розрахунок пені в
заяві про уточнення до позовної заяви
за період з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року (за
120 днів), виходячи з подвійної облікової
ставки НБУ в розмірі 19 % (9,5 %*2) і просить
стягнути з відповідача 3933,60 грн. пені,
але такий подвійний розмір пені
правомірно нараховано лише за період з
15.04.2014 року по 31.05.2014 року (за 47 днів) і
сума пені за цей період має скласти 1539,67
грн., а в період з 01.02.2014 року по 14.04.2014
року (73 дні) діяла облікова ставка НБУ в
розмірі 6,5 % (подвійна - 13 %),а тому за
період з 01.2.2014 року по 14.04.2014 року сума
пені має скласти 1636,23 грн., а всього
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає 3175,90 грн. пені.

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення пені позивачеві має бути
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю його розрахунку.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Правомірними та обґрунтованими є
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача суми індексу інфляції
(інфляційних втрат) за лютий, березень
та квітень 2014 року в загальному розмірі
3841,27 грн. та щодо стягнення з
відповідача 3 % річних в розмірі 620,70
грн., оскільки вони ґрунтуються на
частині другій статті 625 Цивільного
кодексу України, якою визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, а
тому з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати
останнього по сплаті судового збору в
сумі 1411,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 3, 11-16, 20, 512-514, 526, 530, 610-612, 625, 629
Цивільного кодексу України, статтями
32-34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Едельвейс-Агро» (41300, м. Кролевець
Сумської області, вул. 8-го Березня, буд.
22, Ідентифікаційний код 34135504) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) основний борг в сумі 62931,77 грн.,
пеню в сумі 3175,90 грн., інфляційні втрати
в сумі 3841,27 грн., 3 % річних в сумі 620,70
грн., витрати по сплаті судового збору в
сумі 1411,40 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.07.2014 року

Суддя П.І. Левченко