ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

07.07.2014
Справа № 5008/340/2012

Суддя господарського суду
Закарпатської області Йосипчук О.С.,
розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства
„Машинобудівний завод „Тиса"",
м. Ужгород №1/601 від 07.11.2013р. про
зміну способу виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 04.12.2012р. у справі № 5008/340/2012,
відповідно до виданого наказу суду від
17.01.2013р. № 5008/340/2012, шляхом звернення
стягнення на майно боржника - ПАТ
„Машинобудівний завод „Тиса"

за позовом ліквідатора Акціонерного
комерційного банку „Східно -
Європейський банк", м. Київ - Архипової
Ліани Миколаївни в особі Відділення
№22 Акціонерного комерційного банку
„Східно -Європейський банк", м.
Ужгород

до Відкритого акціонерного
товариства „Машинобудівний завод
„Тиса"", м. Ужгород

про стягнення заборгованості у сумі 1
617 000 грн. - простроченої заборгованості
по кредиту, у сумі 94 413,96 грн. -
нарахованих відсотків за користування
кредитними коштами, у сумі 125 660,84 грн. -
нарахованої пені за несвоєчасне
погашення суми отриманого кредиту, у
сумі 78 328,49грн. - нарахованої пені за
несвоєчасну сплату відсотків за
користування кредитними коштами, у
сумі 16 170 грн. - штрафу за несвоєчасне
погашення суми отриманого кредиту та у
сумі 7 099,29 грн. - штрафу за несвоєчасну
сплату відсотків за користування
кредитними коштами) за Кредитним
договором №КЛЮ - 15/2008 від 25.04.2008р. (з
внесеними змінами та доповненнями)

За участю представників сторін:

від стягувача : представник не з'явився

від скаржника (боржника): представник
не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство „Машинобудівний завод
„Тиса"", м. Ужгород , як боржник
звернулося до господарського суду із
заявою №1/601 від 07.11.2013р. про зміну
способу виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 04.12.2012р. у справі №
5008/340/2012, відповідно до виданого наказу
суду від 17.01.2013р. № 5008/340/2012, шляхом
звернення стягнення на майно боржника -
ПАТ „Машинобудівний завод „Тиса"".

Позивач надіслав суду письмову заяву
(Лист від 24.06.2014р.) у якій виклав
заперечення проти вимог відповідача та
попросив розглянути клопотання про
зміну способу виконання рішення суду
без участі його представника у
судовому засіданні.

Ухвалами суду від 07.05.2014р. та від 03.06.2014р.
учасники спори викликались у засідання
суду, а заявника (відповідач у справі) -
зобов'язано надати суду докази, які б
підтверджували стійку динамічну
фінансову неспроможність, що слугувала
б підставами для прийняття рішення про
можливість зміни способу виконання
рішення суду.

Разом з тим, на неодноразові вимоги
суду заявник свого представника у
засідання суду не направляв та не
виконав вимог по наданню додаткових
доказів.

За таких обставин, розгляд заяви
відповідача відбулося за наявними у
справі матеріалами та без
представників сторін спору.

ВСТАНОВИВ:

На виконання рішення господарського
суду Закарпатської області
від 04.12.2012р. по справі №5008/340/2012, судом
було видано наказ
від 17.01.2013р. №5008/340/2012 про стягнення з
боржника на користь стягувача
загальної суми 2 565 214,75грн..

Факт пред"явлення стягувачем, після
настання строків сплати загальної
суми 2 565 214,75грн., відповідно до
наданої судом розстрочки її сплати, до
МВ ДВС Ужгородського МРУЮ даного
наказу суду до примусового виконання,
підтверджується Постановою від 21.10.2013р.
про відкриття виконавчого провадження
(а.с.6, Т.2).

Оскільки боржником у
добровільному порядку у встановлений
строк не було виконано дане рішення
суду, відповідно до вимог Закону
України „Про виконавче провадження",
даним органом ДВС було винесено, при
примусовому виконанні даного рішення
суду, відповідно до вищезазначеного
наказу суду, Постанову від 14.11.2013р. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (а.с. 16, Т.2).

Таким чином, судовим розглядом заяви
встановлено, що на виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 04.12.2012 у справі № 5008/340/2012
про стягнення заборгованості на
загальну суму 2 565 214, 75 грн. видано наказ
від 17.01.2013 року, проте відповідач
рішення суду протягом десяти місяців
не виконував.

На підставі наказу, державним
виконавцем постановою від 21.10.2013 року
відкрито виконавче провадження № 40317410
про стягнення з ПАТ "Машинобудівний
завод "Тиса" на користь АКБ
"Східно-Європейський банк" грошових
коштів на суму 2 565 214, 75 грн. за кредитним
договором № КЛЮ-15/2008 від 25.04.08 та
встановлено строк для добровільного
виконання рішення суду до 28.10.2013, однак
судами досліджено, що докази сплати
заборгованості у встановлений строк -
відсутні.

Зважаючи на наявність виконавчого
провадження, де він є боржником, 07.11.2013
року відповідачем було подано заяву
про зміну способу виконання рішення
суду, у зв'язку з тим, що коштів на
рахунку боржника недостатньо для
сплати заборгованості та виконання
рішення суду у встановлений спосіб.

Звертаючись із означеною заявою про
зміну способу виконання рішення суду, в
якості доказів, які підтверджують не
можливість виконання ним рішення суду
від 04.12.2012 року у визначений ним спосіб
заявник вказав про відсутність
грошових коштів на його рахунку в
обсязі, достатньому для виконання
рішення суду, а саме надав: звіт про
фінансові результати (звіт про
сукупний дохід) за 9 місяців 2013 року,
баланс (звіт про фінансовий стан) на
30.09.2013 року та витяг з банківських
рахунків, відкритих відповідачем в АТ
"Комінвестбанк" про залишок коштів
станом на 04.11.2013, які направляються на
сплату першочергових платежів до
бюджету, цільових фондів та оплату
заробітної плати.

Надавши відомості про наявність коштів
на рахунках, та фінансову звітність,
боржник - ПАТ "Машинобудівний завод
"Тиса" стверджує, що він знаходиться в
скрутному матеріальному становищі, а
подані докази на підтвердження
відсутності достатніх коштів для
виконання рішення господарського суду
Закарпатської області від 04.12.2012 року
свідчать про наявність підстав для
зміни способу виконання вказаного
рішення.

Разом з тим, суд приймає до уваги і те,
що вимогами ст.121 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема передбачено, що при наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
зокрема за заявою сторони
господарський суд, у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може змінити спосіб та порядок
виконання, зокрема рішення суду.

В даному випадку, вимогами даної норми
ГПК України передбачено право сторони -
стягувача (позивача) або безпосередньо
боржника (відповідача) звернутися до
господарського суду із заявою про
необхідність зміни способу та/ або
порядку виконання рішення суду, якщо
таке рішення було подано на примусове
виконання до відповідного органу ДВС
та при наявності обставин що
ускладнюють його виконання або роблять
його неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи
акціонерний комерційний банк
"Східно-Європейський банк", ТОВ
"Брокінвестгруп" та Національний банк
України уклали договір № 32-Л про
передання в управління непроданих
активів, згідно п. 1.1. якого установник
управління (акціонерний комерційний
банк "Східно-Європейський банк")
передає в управління управителеві
активів (ТОВ "Брокінвестгруп"), наявні
на балансі установника управління на
дату укладення цього договору (далі -
активи), а управитель приймає в
управління активи і зобов'язується
вживати всіх необхідних заходів для
задоволення вимог кредиторів
установника управління (далі -
вигодонабувачі) відповідно до переліку
(реєстру) вимог кредиторів за рахунок
активів. Перелік активів наведено в
додатку 1 до цього Договору.
Вигодонабувачами за Договором є
кредитори установник управління, які
на дату підписання Договору внесені до
переліку (реєстру) вимог кредиторів
установника управління (далі - перелік
вигодонабувачів) та розрахунки з якими
не проведені. Перелік вигодонабувачів
з визначеною черговістю задоволення їх
вимог наведено в додатку 2 до цього
Договору.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору
управитель є довірчим власником
отриманих в управління активів. До
управителя не переходить право
власності на активи. Обмеження права
довірчої власності управителя
встановлюється цим Договором і
законодавством України.

Згідно положень ст. 1029 Цивільного
кодексу України договором управління
майном одна сторона (установник
управління) передає другій стороні
(управителеві) на певний строк майно в
управління, а друга сторона
зобов'язується за плату здійснювати
від свого імені управління цим майном в
інтересах установника управління або
вказаної ним особи (вигодонабувача).

Договір управління майном може
засвідчувати виникнення в управителя
права довірчої власності на отримане в
управління майно.

Законом чи договором управління майном
можуть бути передбачені обмеження
права довірчої власності управителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1043 Цивільного
кодексу України управитель, який не
виявив при управлінні майном належної
турботливості про інтереси
установника управління або
вигодонабувача, зобов'язаний
відшкодувати установникові управління
завдані збитки, а вигодонабувачеві -
упущену вигоду.

Управитель відповідає за завдані
збитки, якщо не доведе, що вони виникли
внаслідок непереборної сили, винних
дій установника управління або
вигодонабувача..

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника передбачено ст.
52 Закону України "Про виконавче
провадження", відповідно до ч. 2 якої
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Наказом Міністерства юстиції України
від 15.12.1999 року № 74/5 затверджено
Інструкції про проведення виконавчих
дій, яка розроблена на виконання Закону
України "Про виконавче провадження",
визначає умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону, інших нормативно-правових
актів підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до п. 5.1.3. за наявності даних
про кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах та на
зберіганні в банках чи інших кредитних
установах, на них накладається арешт,
про що виноситься постанова державного
виконавця (додаток 36).

У разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно.
Звернення стягнення на майно боржника
не зупиняє звернення стягнення на
грошові кошти боржника. Боржник має
право вказати ті види майна чи
предмети, на які потрібно звернути
стягнення в першу чергу. Державний
виконавець зобов'язаний задовольнити
вимоги боржника, якщо вони не порушують
інтересів стягувача й не ускладнюють
виконання рішення. Остаточно
черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника визначається державним
виконавцем.

Згідно ч. 1 ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Власне саме тому суд неодноразово
витребовував від заявника доказів
того, що рішення суду про стягнення
грошових коштів не може бути виконане у
майбутньому через обставини, що
об'єктивно унеможливлюють його
виконання. Перед заявником було
поставлено питання про підтвердження
стійкої неплатоспроможності, яка б
слугувала єдиною підставою
застосування процесуального закону
безпосередньо судом, а не органами
державної виконавчої служби в межах їх
компетенції.

Положеннями ст. 43 ГПК України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Згідно ст.33 ГПК України, безпосередньо
стороною підтверджуються наявність
обставин, якими ця особа маніпулює,
аргументуючи свої звернення до суду.
Механізм доказування різний, однак
судом приймається до уваги лише
достатні та допустимі докази.

Таким чином, зважаючи на відсутність
документів та документально
підтверджених пояснень, які б
підтверджують можливість застосування
у спірній ситуації ст.121 ГПК України,
суд дійшов висновку про те. що
боржником не було доведено належними
та допустимими доказами ту обставину,
що обслуговуючий боржника банк,
довідка якого наявна в матеріалах
справи, є єдиним, а також не з'ясовано
наявність або відсутність рахунків в
інших установах банку.

За таких обставин суд не знаходить
достатніх підстав для висновку про
наявність виняткових випадків для
зміни способу виконання рішення
господарського суду Закарпатської
області від 04.12.2012 року.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відповідача -
ПАТ „Машинобудівний завод „Тиса"" №1/601
від 07.11.2013р. про зміну способу виконання
рішення господарського суду
Закарпатської області від 04.12.2012р. у
справі №5008/340/2012, відмовити.

Суддя
О.С.Йосипчук