м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
до Державної адміністрації
залізничного транспорту України
про відшкодування збитків в
Суддя Пукшин Л.Г.
від позивача Огненний А.Б. -
представник за довіреністю № 09/29 від
01.01.14;від відповідачаНаумець Р.С. -
представник за довіреністю № 21 від
В судовому засіданні 16.07.2014 в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державної адміністрації
залізничного транспорту України про
відшкодування збитків в сумі 4026,03 грн.,
що спричинені частковою втратою
вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.05.2014 року (суддя Дупляк О.М.)
порушено провадження у справі № 910/10299/14
та призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 17.06.2014 року.

У зв'язку з тривалим лікарняним судді
Дупляк О.М. за розпорядженням керівника
апарату суду було проведено повторний
автоматичний розподіл справи.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України,
за результатами автоматичного
розподілу справа № 910/10299/14 була
передана на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою суду від 16.06.14 справу № 910/10299/14
було прийнято до провадження судді
Пукшин Л.Г. та призначено до розгляду в
судовому засіданні 16.07.14.

16.06.14 через канцелярію суду відповідач
направив відзив на позовну заяву, в
якому зазначив, що вини відповідача за
втрату вантажу немає, оскільки втрата
сталася внаслідок того, що відправник
не підготував вагон для перевезення
вантажу, а також відправник здійснив
навантаження у непридатний для
перевезення вагон. За таких обставин,
відповідач зазначає, що залізниця
звільняється від відповідальності
згідно пунктів 3, 4, 5, 11, 12 § 3 статті 23
УМВС.

17.06.14 через загальний відділ
діловодства суду позивач надав
документи на виконання вимог ухвали
суду, що були залучені до матеріалів
справи.

14.07.14 відповідач надав письмові
пояснення, відповідно до яких зазначив,
що відповідно до § 4 статті 9 УМВС
придатність вагона для перевезення
вантажу визначається
вантажовідправником. Проте
вантажовідправник визначає саме
придатність вагону для здійснення
спірного перевезення, а не його
технічний стан, тобто справність чи
несправність. Крім того, у відповіді на
претензію № ЦМ-ЦРЖМ-28/13 від 14.05.14
відповідач зазначив, що стан
завантаження залізниця не визначала,
проте згідно з написом у графі 11 арк.1
накладної 181459 спірний вантаж був
розташований та закріплений
відповідно до додатків 14 УМВС. Крім
того, позивач зазначає, що відповідно
до Правил технічної експлуатації
залізниць України основними
обов'язками працівників залізничного
транспорту, зокрема, є збереження
вантажів, що перевозяться.

У судове засідання 16.07.14 представники
сторін з'явились, надали пояснення по
суті спору, представник позивача
позовні вимоги підтримав, представник
відповідача проти позову заперечував з
підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

На виконання умов контракту № MISA-MIH 01-13
від 11.04.2013 року між компанією «Metinvest
Internatinal SA» та ТОВ «Метінвест Холдинг» до
Публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (далі - позивач) у
вагоні № 67092403 за досилковою накладною
№ 558894 до основної накладної № 181459
прибув вантаж - вугілля камінне СС
насипом. Відправник вантажу - ВАТ
«Вугільна компанія
«Кузбасразрезвугілля».

На шляху прямування вантажу було
встановлено факт часткової втрати
вантажу, про що на станції
«Маріуполь-Сортувальний» Донецької
залізниці 07.05.13 був складений
комерційний акт № 389136/241.

У графі 22 «Опис того, що виявилося, із
зазначенням кількості нестачі або
надлишку» комерційного акту № 389136/241
зазначено, що на підставі акту
загальної форми ст.. Червоний Лиман
Донецької залізниці № 649 від 06.05.13 було
здійснено комісійне перевантажування
вагону № 67092403, що прибув за відправкою,
вантаж - вугілля кам'яне марки СС. За
документами зазначено брутто - не
вказано, тара - 21 800 кг., нетто - 68300 кг.,
фактично виявилося брутто - 86250 кг, тара
з брусу - 21800 кг, нетто - 64450 кг, що менш за
документ на 3850 кг. Навантажування у
вагоні на рівні борти, рівне. Поверхня
вантажу не маркована. Поверхня вантажу
не маркована. Над 1-ми люками є схил
довжиною 1500 мм на всю ширину вагону на
конус до дверей. Нещільно зачинені
двері, є закладення картоном. Течії
вантажу немає. Вагон технічно
несправний, нещільне зачинення
торцевих дверей, щілина до 50 мм.

Таким чином, при прийманні вантажу на
ст. Червоний Лиман Донецької залізниці
07.05.2013 року була виявлена недостача
вантажу в розмірі 3 850 кг.

За вимогами ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Судом встановлено, що комерційний акт
№ 389136/241 від 07.05.13 р. складений у
відповідності з Правилами складання
актів.

19.11.2013 р. позивач направив на адресу
головного комерційного управління
"Укрзалізниці" претензію № 09/4150 про
відшкодування збитків в розмірі 2859,38
грн. У відповіді на претензію №
ЦРЖМ-28/13 від 14.05.14 відповідач зазначив,
що завантаження та визначення маси
вантажу проводилось відправником без
участі залізниці про що зазначено у
графах 13 та 22 залізничної накладної №
181459. Згідно з комерційним актом № 389136/241
від 07.05.13 та технічним актом № 14 від
07.05.13 станції Маріуполь-Сортувальний
втрата вантажу сталася внаслідок того,
що відправник не підготував вагон для
перевезення даного вантажу (вантаж
включає мілку фракцію), тобто не усунув
зазор який виник внаслідок нещільного
закриття торцевих дверей. Відповідно
до положення § 4 статті 9 СМГС у разі
навантаження вантажу відправником на
нього покладається відповідальність
за всі наслідки незадовільного
навантаження. Враховуючи викладене,
відповідач відмовив у задоволенні
претензії.

Згідно ст. 105 Статуту залізниць України
залізниці, вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць
України залізниця зобов'язана подавати
під завантаження справні, придатні для
перевезення відповідного вантажу,
очищені від залишків вантажу, сміття,
реквізиту, а у необхідних випадках -
продезінфіковані вагони та контейнери.
Додаткова підготовка вагонів та
контейнерів під завантаження вантажів,
що потребують особливих умов
перевезення і зберігання, може
здійснюватися залізницею на підставі
договору за рахунок відправника. Під
наливання повинні подаватися цистерни
та бункерні напіввагони, що
відповідають роду наливного вантажу.
Підготовка під наливання спеціальних
цистерн та бункерних напіввагонів усіх
форм власності здійснюється
відправником. Придатність рухомого
складу для перевезення вантажу в
комерційному відношенні визначається:
вагонів - відправником, якщо
завантаження здійснюється його
засобами, або залізницею, якщо
завантаження здійснюється засобами
залізниці; контейнерів, цистерн та
бункерних напіввагонів - відправником.

Таким чином, у випадках, коли під
завантаження подано несправний за
своїм технічним станом вагон або
контейнер, відправник повинен
відмовитись від їх використання. Якщо
він цього не зробив, відповідальність
за втрату, недостачу, псування або
пошкодження вантажу, що сталися
внаслідок технічної несправності
рухомого складу, покладається на
відправника. Винятки з цього правила
можуть мати місце тоді, коли з
матеріалів справи вбачається, що
технічна несправність мала прихований
характер або виникла у процесі
перевезення вантажу. Прихованими є
такі технічні несправності, які не
могли бути виявлені відправником під
час звичайного огляду вагону або
контейнера. У такому разі
відповідальність за незбереження
вантажу покладається на залізницю.

Відповідно до п. 5. Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу, які
затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 20.08.2001р. № 542,
перед навантаженням вантажів, які
містять дрібні фракції, відправник
зобов'язаний пересвідчитися, що
перевезення у наданому вагоні не
призведе до втрати вантажу. Якщо втрата
можлива через конструктивні зазори,
відправник зобов'язаний вжити
додаткових заходів щодо їх ущільнення,
для чого йому залізницею надається
безоплатний час користування вагонами
до 30 хвилин на всю одночасно подану
групу вагонів.

Згідно ст. 113 Статуту залізниць України
за незбереження (втрату, нестачу,
псування і пошкодження) прийнятого до
перевезення вантажу, багажу,
вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.

Пунктами 4, 5 § 3 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
встановлено, залізниця звільняється
від відповідальності за повну або
часткову втрату вантажу, зменшення
маси, пошкодження, псування або
зниження з інших причин якості вантажу,
прийнятого до перевезення, якщо повна
або часткова втрата, зменшення маси,
пошкодження, псування або зниження
якості вантажу з інших причин
відбулися: - із причин, пов'язаних з
завантаженням чи відвантаженням
вантажу, якщо завантаження чи
відвантаження проводилося
відправником або отримувачем; факт
навантаження вантажу у вагон
відправником встановлюється на
підставі запису, зробленого ним у
накладній у графі "Завантажено"
відповідно до § 4 статті 9; - внаслідок
перевезення на відкритому рухомому
складі вантажів, які допускаються до
такого перевезення внутрішніми
правилами, що діють на залізниці
відправлення.

Згідно з 1 § 4 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
залізниці звільняються від
відповідальності за недостачу маси
штучного вантажу, що перевозиться у
тарі або в обв'язці, якщо вантаж був
виданий одержувачу при повному
кількості місць, у справній тарі або
обв'язці і при відсутності зовнішніх
ознак доступу до вмісту, які могли б
стати причиною недостачі маси вантажу.

Із матеріалів справи вбачається, що
вантаж у вагоні № 67092403 було
завантажено засобами
вантажовідправника без участі
залізниці, про що зроблено відмітку у
графі " 22" накладної. Дані, внесені в
накладну, засвідчені підписом
відправника (графа 16), тому на підставі
§1 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне
вантажне сполучення (далі - СМГС):
"Відправник несе відповідальність за
правильність відомостей і заяв,
зазначених ним в в накладній. Він несе
відповідальність за всі наслідки від
неправильного, неточного або неповного
зазначення цих відомостей і заяв...". В
даному випадку залізниця не
засвідчувала масу вантажу (відсутній
запис у графі " 32" накладної), тому
відповідно до §6 ст. 23 СМГС відомості
про кількість та масу вантажу, які
внесено відправником в накладну без
засвідчення залізницею, не можуть
служити доказом неналежного виконання
умов договору перевізником.

Відповідно до §4 ст. 9 СМГС придатність
вагону для перевезення вантажу
визначається вантажовідправником.

Частиною третьою пункту 3 §4 статті 9
СМГС встановлено, що внутрішніми
правилами відправлення діючими на
залізниці, визначається, ким повинна
проводитися погрузка - залізницею або
відправником. Якщо навантаження
повинне здійснюватися відправником, то
він зобов'язаний встановити
придатність вагона для перевезення
даного вантажу.

Згідно з пунктом 12 §3 статті 23 УМВС
залізниця звільняється від
відповідальності за повну чи часткову
втрату вантажу, зменшення маси, якщо це
сталося внаслідок того, що відправник
провів навантаження вантажу в
непридатний для перевезення даного
вантажу вагон або контейнер, хоча цю
непридатність він повинен був
визначити відповідно до § 4 статті 9 або
§ 11 Додатка 8 при перевірці стану вагона
або контейнера по його вигляду; факт
навантаження вантажу у вагон
відправником встановлюється на
підставі запису, зробленого ним у
накладній в графі "Завантажено".

За таких обставин, згідно з п. 12 §3
статті 23 СМГС, залізниця звільняється
від відповідальності за часткову
втрату вантажу, завантаженого
відправником без участі залізниці у
випадках, коли відправник здійснив
навантаження вантажу в непридатний для
перевезення даного вантажу вагон.

Отже, виходячи з вищевикладених
обставин, суд приходить до висновку, що
вини відповідача за втрату вантажу
немає, оскільки вантажовідправник
здійснив навантаження у непридатний
для перевезення даного вантажу вагон,
що виключає покладення на відповідача
обов'язку відшкодувати позивачеві
завдані втратою вантажу збитки.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи те, що наявні у справі
матеріали свідчать про
необґрунтованість вимог позивача, в
той час як відповідачем надані належні
докази на спростування позовних вимог,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог та відмовляє в їх задоволенні
повністю.

Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.