ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

02.07.2014 р.
Справа № 907/465/14

За позовом Державного підприємства
„Бродівське лісове господарство", м.
Броди Львівської області

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Перечин

про стягнення 62 385 грн. 77 коп., в тому
числі 48 999 грн. 13 коп. основного боргу,
3 356 грн. 48 коп. пені, 2 048 грн. 73 коп.
інфляційних нарахувань, 4 551 грн. 53 коп.
трьох процентів річних та 3 429 грн. 90
коп. штрафу (з врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - ОСОБА_3, адвокат, довіреність
№ 561 від 26.05.2014 року

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Державним підприємством
„Бродівське лісове господарство",
м. Броди Львівської області
заявлено позов до відповідача Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, м. Перечин
про стягнення 63 280 грн. 18 коп., в
тому числі 49 999 грн. 13 коп. основного
боргу, 3 429 грн. 90 коп. штрафу, 3 292 грн.
14 коп. пені, 2 048 грн. 73 коп. інфляційних
нарахувань та 4 510 грн. 28 коп. трьох
процентів річних. Представником
позивача в судовому засіданні 29.05.2014
року подано письмову заяву б/н від
29.05.2014 року про зменшення розміру
позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК
України, в якій просить суд стягнути з
відповідача 62 385 грн. 77 коп., в тому числі
48 999 грн. 13 коп. основного боргу, 3 356 грн.
48 коп. пені, 2 048 грн. 73 коп. інфляційних
нарахувань, 4 551 грн. 53 коп. трьох
процентів річних та 3 429 грн. 90 коп.
штрафу, а також 1 000 грн. витрат на оплату
послуг адвоката.

Представник позивача просить суд
задоволити позов в повному обсязі з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, обґрунтовуючи
позовні вимоги доданими до матеріалів
справи документальними доказами,
зокрема стверджує, що відповідач
своєчасно не виконав умови договору №
91 від 01.12.2011 року, а саме не здійснив
повну оплату за переданий товар
(лісопродукцію) в розмірі 48 999 грн. 13 коп.
Крім того, просить стягнути з
відповідача 3 356 грн. 48 коп. пені
(п. 6.2. договору), 3 429 грн. 90 коп. штрафу
(ст. 231 Господарського кодексу України),
2 048 грн. 73 коп. інфляційних нарахувань
та 4 551 грн. 53 коп. три проценти річних (ч.
2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи (ухвала суду про порушення
провадження у справі від 15.05.2014 року та
ухвала суду про відкладення розгляду
справи від 29.05.2014 року, надіслані на
адресу відповідачу, зазначену в
позовній заяві; повідомлення про
вручення ухвали суду від 15.05.2014 року
долучено до матеріалів справи) у судові
засідання 29.05.2014 року та 02.07.2014 року явку
уповноваженого представника не
забезпечив, витребувані ухвалами суду
документи не подав, доказів оплати за
товар (лісопродукцію) не надав. Із
заявами, клопотаннями до суду не
звертався.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 із наступними змінами та
доповненнями, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи вищевикладене у
відповідності до приписів ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України та п. 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 (із змінами і
доповненнями) у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї
із сторін, справа може бути розглянута
без їх участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню, а тому відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України та ст. 6 Конвенція про захист
прав людини та основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення
спору по суті.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача,

суд встановив:

1 грудня 2011 року між Державним
підприємством „Бродівське лісове
господарство", м. Броди Львівська
область (продавець) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, м. Перечин
(покупець) був укладений договір № 91.
Згідно умов даного договору, продавець
(позивач) взяв на себе зобов'язання
продати покупцю (відповідачу) наступну
продукцію, а покупець (відповідач) взяв
на себе зобов'язання прийняти та
оплатити продукцію відповідно з
додатком, який є невід'ємною частиною
договору (п. 1.1. договору).

Розділом 3 договору сторони
передбачили, що продавець (позивач)
зобов'язаний відпустити продукцію в
терміни і по цінах, які є предметом
договору, на умовах Франко - нижній
склад продавця (позивача). Продукція
відвантажується автомобільним
транспортом покупця (відповідача) за
рахунок покупця (відповідача). Пункт
доставки за договором: м. Перечин.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
продукція вважається зданою і
прийнятою: за якістю - у відповідності з
нормами відповідних ГОСТ, ТУ, інших
умов згідно законодавства України; за
кількістю - у відповідності з товарно -
транспортними накладними з підписом
уповноваженої особи та печаткою
продавця (позивача). Датою передачі
продукції продавцем (позивачем), та
прийому її покупцем (відповідачем),
тобто датою поставки, вважається
відмітка покупця (відповідача) в
товарно - транспортній накладній (п. 4.2.
договору). Приймання продукції по
кількості і якості здійснюється
покупцем (відповідачем) на складі
продавця (позивача) (п. 4.3.
договору).

Згідно з розділом 5 договору сторони
зазначили, що за згодою сторін ціна
може бути змінена. Зміна ціни
погоджується сторонами письмово і
оформлюється у вигляді протоколу
погодження ціни чи додатку, який може
бути укладений в тому числі й шляхом
обміну факсимільними повідомленнями і
є невід'ємною частиною договору. Оплата
проводиться на розрахунковий рахунок
продавця (позивача).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майново
-господарськими визнаються цивільно -
правові зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності
та регулюються Цивільним кодексом
України з врахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Таким чином, на день розгляду спору в
суді, обставини спору оцінюються судом
з огляду на правила Цивільного кодексу
України та Господарського кодексу
України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі - продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до договору № 91 від 01.12.2011
року та товарно - транспортних
накладних № 065613 від 08.12.2011 року, № 065618
від 13.12.2011 року, № 065624 від 16.12.2011 року, №
065626 від 19.12.2011 року та № 065627 від 22.12.2011
року (оригінали оглянуто в судовому
засіданні) позивачем було поставлено
відповідачу через ОСОБА_2 по
довіреності № 03 від 08.12.2011 року товар
(лісопродукцію) на загальну суму 146 199
грн. 13 коп. Однак, покупець (відповідач)
за отриманий товар (лісопродукцію)
розрахувався частково в розмірі 97 200
грн., що підтверджується банківськими
виписками, які містяться в матеріалах
справи, в зв'язку з чим в нього виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 48 999 грн. 13 коп.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №
996-ХІУ з наступними змінами та
доповненнями підтвердження здійснення
господарської операції відбувається
на підставі первинних документів, які
містять у собі відомості про
господарську операцію.

У зв'язку з частковим погашенням
заборгованості за переданий товар
(лісопродукцію), за відповідачем, за
даними позивача рахується
заборгованість у розмірі 48 999 грн. 13
коп., що підтверджується також актом
звірки взаємних розрахунків
підписаним обома сторонами та
скріплений печатками сторін та
довідкою про стан заборгованості
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
перед позивачем станом на 01.07.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежно виконав взяті на
себе зобов'язання, не оплатив повну
вартість переданого йому товару
(лісопродукції) в розмірі 48 999 грн. 13
коп. Позовні вимоги в частині стягнення
суми основного боргу за переданий
товар (лісопродукцію) в розмірі 48 999
грн. 13 коп. доведені доданими до
матеріалів справи документальними
доказами, відповідачем не спростовані.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу
України договори укладені між
сторонами по справі, як цивільно -
правові правочини є правомірними
на час розгляду справи, оскільки їх
недійсність прямо не встановлено
законом, та вони не визнані судом
недійсними, тому зобов'язання за цими
договорами мають виконуватися
належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.2003 року № 436-IV, ст. 526
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року № 435-IV, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства. Порушене право позивача
підлягає захисту шляхом стягнення на
його користь суми 48 999 грн. 13 коп.
заборгованості за переданий товар
(лісопродукцію).

Позивач звернувся з вимогою про
стягнення з відповідача пені у розмірі
3 356 грн. 48 коп.

Пунктом 6.2. договору встановлено, що при
несвоєчасній оплаті за продукцію,
поставлену на умовах передбачених
договором, покупець (відповідач)
сплачує продавцеві (позивачу)
неустойку у вигляді пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості поставленого товару за кожний
день прострочення оплати.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання нарахована пеня, яка
визначена з врахуванням обмеження її
розміру подвійною обліковою
ставкою НБУ відповідно до Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N
543/96-ВР та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, складає 3 356
грн. 48 коп., підлягає стягненню з
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми.
Сума інфляційних нарахувань за період
прострочки складає 2 048 грн. 73 коп., а
сума трьох процентів річних складає 4 551
грн. 53 коп., підлягають стягненню з
відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3 429 грн. 90 коп. штрафу.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу
України, у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення оплати понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивач є державним підприємством та
відноситься до суб'єктів
господарювання, що належать до
державного сектора економіки, а тому
застосування до відповідача штрафу у
розмірі семи відсотків вказаної
вартості - є обґрунтованим, підлягає
стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача основного боргу за
переданий товар (лісопродукцію), пені,
інфляційних нарахувань, трьох
процентів річних та штрафу,
документально доведеними,
обґрунтованими та відповідачем не
спростованими. Таким чином, позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідач документальних доказів на
спростування обставин, викладених
позивачем, не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України у розмірі 1 827 грн. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Крім того, на підставі статей 44, 48
Господарського процесуального кодексу
України та ст. 30 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
позивач просить стягнути з відповідача
як судові витрати суму 1 000 грн. на
оплату послуг адвоката, в
підтвердження чого подав договір про
надання правової допомоги у
господарській справі б/н від 07.05.2014 року
та платіжне доручення № 1634 від 29.05.2014
року на суму 1 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Згідно зі ст. 30 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
формою винагороди адвоката за
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту є гонорар; порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги; при встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини; гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, не пов'язаних зі сплатою
судового збору, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
таких витрат не повинен бути
неспіврозмірним, докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат (п. 6.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7).

Наданими позивачем доказами
підтверджено факт узгодження розміру
та порядку сплати гонорару у
відповідності до вимог Закону України
„Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", що надає підстави для
відшкодування сплаченої позивачем
суми вартості адвокатських послуг в
розмірі 1 000 грн. за рахунок відповідача
в порядку, передбаченому ст. ст. 48, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст. ст. 204, 526, 549, 610, 611, ч. 2 ст. 625,
ст. ст. 629, 655, ч. 1 ст. 692,
Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 175,
ст. 193, ст. ст. 230 - 232 Господарського
кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Державного підприємства
„Бродівське лісове господарство",
Львівська область, м. Броди, вул.
Низька, 15 (код ЄДРЮОФОП 00992444) суму 62 385
(Шістдесят дві тисячі триста
вісімдесят п'ять гривень) грн. 77 коп., в
тому числі 48 999 (Сорок вісім тисяч
дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень)
грн. 13 коп. основного боргу, 3 356 (Три
тисячі триста п'ятдесят шість гривень)
грн. 48 коп. пені, 2 048 (Дві тисячі сорок
вісім гривень) грн. 73 коп. інфляційних
нарахувань, 4 551 (Чотири тисячі п'ятсот
п'ятдесят одна гривень) грн. 53 коп. трьох
процентів річних та 3 429 (Три тисячі
чотириста двадцять дев'ять гривень)
грн. 90 коп. штрафу, а також суму 1 827 (Одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень)
грн. на відшкодування витрат по сплаті
судового збору та суму 1 000 (Одна тисяча
гривень) грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

3. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.07.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.