КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р. Справа№ 910/892/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Денис А.І., довіреність б/н від
23.06.2014 року,

відповідача: Порало Т.І., довіреність
№05/212 від 24.12.2013 року,

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.Й.В.-техно"

на рішення господарського суду м. Києва

від 22.04.2014 року

у справі №910/892/14 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.Й.В.-техно"

до Публічного акціонерного товариства
"БМ БАНК"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Р.Е.Й.В."

про визнання припиненим договору
поруки

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Р.Е.Й.В.-техно" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ "БМ БАНК" про визнання
припиненою поруку за договором №
22-2007/DС-1 від 16.03.2007 року.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 22.04.2014 року у справі №910/892/14 в позові
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТОВ "Р.Е.Й.В.-техно" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду міста
Києва 22.04.2014 року у справі №910/892/14 та
задовольнити позов.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві просив суд
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

16 березня 2007 року між сторонами у
справі було укладено договір поруки
№22-2007/DC - 1 в забезпечення зобов'язань
товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.И.В." (боржник) по
Договору не відновлюваної кредитної
лінії № 2007-22/ DC від 16.03.2007 року, за
умовами якого банк надав позичальнику
кошти у межах ліміту кредитування в
розмірі 1 000 000,00 Євро (один мільйон Євро)
з оплатою 5 % річних до дати
фінансування акредитиву Виконуючим
банком; в розмірі LIBOR (EUR) 6М + 4 % річних ,
починаючи з дати фінансування
акредитиву Виконуючим банком; в
розмірі LIBOR (EUR 1Y + 8% річних , починаючи з
дати виконання Банком платежу за
акредитивом терміном до 02 березня 2010
року.

Згідно п. 1.4. нової редакції Договору не
відновлюваної кредитної лінії № 2007-22/
DC від 16.03.2007 року , яка викладена в
Додатковому договорі №18 від 30.03.2012 року
передбачено , що кредит в сумі 928 000,00
Євро повертається позичальником на
позичковий рахунок № 58 в АТ "БМ
Банк", МФО 380913 не пізніше 28 лютого 2013
року відповідно до графіку.

Таким чином з урахуванням змін
внесених до умов Договору не
відновлюваної кредитної лінії № 2007-22/ DC
від 16.03.2007 року строк повернення
кредиту сторонами визначений 28 лютого
2013 року.

В зв'язку з тим, що зміни до договору
поруки не вносились, позивач вважає що,
по-перше Банк втратив право на
звернення з вимогою до поручителя в
зв'язку з тим, що не звернувся в 6-ти
місячний строк, тобто до 03.09.2010, а
по-друге, в зв'язку з продовженням
сторонами строку повернення кредиту до
28.02.2013 збільшився обсяг
відповідальності поручителя зі
збільшенням нарахованих процентів за
користування кредитом, на що він згоди
не давав.

Згідно з п. 1.1. Договору поруки
Поручитель поручається перед
кредитором (Банком) за своєчасне та
повне виконання боржником
(Позичальником) зобов'язань за
Кредитним договором, а також
додатковими договорами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому. Із визначення та
тлумачення термінів погодженими
сторонами в Договорі поруки,
вбачається що "Зобов'язання", за яке
поручився Поручитель, це зобов'язання
боржника (Позичальника) перед
кредитором (Банком) що випливає з
Кредитного договору та усіх додаткових
договорів, додатків, змін та доповнень
до нього, а саме: здійснення погашення
кредиту в строк та на умовах визначених
у Кредитному договорі, сплати
процентів за користування кредитом, у
розмірах та на умовах зазначених
Кредитному договорі, штрафи, пені,
комісійні винагороди в розмірі та в
строки визначені кредитним договором,
та інші платежі у розмірі та на умовах
зазначених у Кредитному договорі.
Строком виконання зобов'язання є
строки встановлені Кредитним
договором. Поручителем, в свою чергу, є
сторона Договору поруки, яка бере на
себе прямі зобов'язання відповідати
перед кредитором (Банком) по
зобов'язаннях Боржника по Кредитному
договору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин", припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.

Оскільки в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на відповідну зміну основного
зобов'язання.

В Договорі поруки сторони погодили, що
сума кредиту, процентна ставка за
користування кредитними коштами та
строки повернення кредиту, передбачено
умовами Кредитного договору. Будь-яких
інших домовленостей між Банком та
Поручителем щодо суми кредиту,
процентів за користування кредитними
коштами та строків повернення кредиту,
сторонами встановлено не було.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
кредитору належить пред'явити вимогу
до поручителя у шестимісячний строк
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин", порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя (ч.4 ст.
559 ЦК України).

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання у
повному обсязі.

Судом встановлено, що строк виконання
основного зобов'язання за Кредитним
договором і Договором поруки настав
28.02.2013. Банк 23.08.2013 пред'явив позов в
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області про стягнення
кредитної заборгованості у т.ч з
поручителя, що не заперечувалося
сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1. ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності

Вимоги Позивача про визнання договору
поруки припиненим у зв'язку із
укладенням між Банком та Боржником
додаткової угоди № 18 до кредитного
договору, у зв'язку з чим, як вказує
Позивач, відповідальність поручителя
збільшилась є необґрунтованою,
оскільки до Кредитного договору було
укладено 19 додаткових угод, які в т.ч.
продовжували строки повернення
кредитних коштів. Так, додатковою
угодою № 13 від 01.03.2010 до Кредитного
договору, було встановлено що кредит
надається на строк до 02.04.2010. Додаткова
угода № 14 від 31.03.2010 встановлювала, що
кредит надається строком до 02.05.2010, та
ін.( додані до матеріалів справи).

Проте, Позивач посилається саме на
додаткову угоду № 18 до кредитного
договору, вказуючи що саме вона змінила
обсяг відповідальності Поручителя та
продовжила строки виконання
зобов'язання за Кредитним договором.
Обґрунтування такої своєї позиції щодо
збільшення обсягу відповідальності
Поручителя саме у зв'язку з укладенням
додаткової угоди № 18 до Кредитного
договору, Позивач не надає.

У відповідності до п. 1.2 Договору поруки
у разі порушення Боржником зобов'язань
за Кредитним договором Боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Також сторони Договору поруки
погодили, що Поручитель та Боржник
залишаються зобов'язаними перед
Кредитором до тих пір поки всі
зобов'язання по Кредитному договору не
будуть виконані (п. 3.2 Договору поруки),
що узгоджується із вимогами ст. 543
Цивільного кодексу України.

Крім того, сторони Договору поруки
встановили заборону на припинення
поруки без припинення забезпеченого
нею зобов'язання (п. 4.5 Договору Поруки).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відмову в
задоволенні позову про визнання
припиненою поруки за договором поруки
№ 22-207/DC-1від 16.03.2007.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 22.04.2014
року у справі №910/892/14 прийнято з повним
і достовірним встановленням всіх
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення даного спору, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Р.Е.Й.В.-техно" на рішення
господарського суду м. Києва
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 22.04.2014 року у справі №910/892/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Е.Й.В.-техно" на
рішення господарського суду м. Києва -
без задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран