ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2014 р.Справа № 922/2671/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, с. Циркуни до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
визнання дійсним договору, визнання
права власності за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 довіреність б/н від
09.07.14 р.;

відповідача - ОСОБА_2;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, в якій позивач
просить: визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 02 грудня 2013
року між позивачем та відповідачем.
Також позивач просить визнати за ним
право власності на нерухоме майно,
придбане за договором купівлі-продажу
від 02 грудня 2013 року, укладеним між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
яке складається з наступного: 1/2 (одна
друга) частка нежитлових приміщень
корівника літ. «Е-1» площею 799,3 кв.м.,
корівника літ. «В-1» площею 682,2 кв.м.,
корівника літ. «Г-1» площею 801,1 кв.м.,
складу фуража літ. «Б-1» площею 224,1 кв.м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
1/2 (одна друга) частка земельної ділянки
площею 1,6983 га, кадастровий номер
:00:036:0004, цільове призначення: для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Присутній представник позивача у
судовому засідання підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Присутній представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечував, але відзив на позов не
надав. Надав документи згідно
спровідного листа за вх.№23763, які
долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в процесі розгляду справи
доводи сторін, заявлені на
підтвердження своїх вимог і заперечень
по суті спору, надавши оцінку зібраним
у справі доказам, суд встановив
наступне.

Відповідно до статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності.

Зазначена норма закону
кореспондується з частиною 2 статті 16
ЦК України, статтями 20, 144, 147 ГК України,
якими передбачено, що майнові права
суб'єкта господарювання підлягають
захисту, у тому числі шляхом їх
визнання.

Згідно статті 316 ЦК України, правом
власності, зокрема, є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

За приписами статті 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК України).

Таким чином, вирішення в рамках даної
справи питання щодо визнання за
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
права власності на нерухоме майно в
судовому порядку здійснюється,
зокрема, шляхом встановлення юридичних
фактів, що підтверджують правомірне
набуття права власності на нерухоме
майно його добросовісним набувачем.

Відповідно до статті 41 Конституції
України, частин 1, 2 статті 319 ЦК України,
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікованою Законом України від
17.07.1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно з частинами 1, 2 пункту 1 статті 11
ЦК України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до приписів статті 202 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та двосторонніми
(договори). Двостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Виходячи зі змісту положень частин 1, 3
статті 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

З огляду на вищенаведені норми
законодавства, договір купівлі-продажу
від 02.12.2013 року, за яким фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 продав
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
спірне нерухоме майно, за своєю
правовою природою є двостороннім
правочином (договором).

Як вбачається з матеріалів справи, за
укладеним договором купівлі-продажу
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(Продавець) продав фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (Покупець)
нерухоме майно, яке складається з
наступного: Ѕ (одна друга) частка
нежитлових приміщень корівника літ.
«Е-1» площею 799,3 кв.м., корівника літ.
«В-1» площею 682,2 кв.м., корівника літ.
«Г-1» площею 801,1 кв.м., складу фуража літ.
«Б-1» площею 224,1 кв.м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ (одна друга)
частка земельної ділянки площею 1,6983 га,
кадастровий номер :00:036:0004, цільове
призначення: для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктом 7 укладеного договору
передбачено обов'язок Продавця
передати нерухоме майно, що
відчужується, протягом 5 (п'яти) робочих
днів з моменту укладення даного
договору.

На виконання зазначеної норми закону
та умов укладеного договору ФО-П ОСОБА_2
передав, а ФО-П ОСОБА_1 прийняв у
власність спірне нерухоме майно, що
підтверджується Актом
приймання-передачі від 02 грудня 2013
року.

Оплата 100% вартості нерухомого майна в
сумі 45440,20 грн. була здійснена ФО-П
ОСОБА_1 до підписання договору
купівлі-продажу, про що зазначено в п.4
укладеного договору та
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордера №18 від 25
листопада 2013 року, №19 від 26 листопада
2013 року, №20 від 27 листопада 2013 року, №21
від 28 листопада 2013 року, №22 від 29
листопада 2013 року.

Вартість нерухомого майна, придбаного
ФО-П ОСОБА_1 за укладеним договором
купівлі-продажу, визначена на підставі
виготовлених ПП «ГЕО-МАЙСТЕР» Звіту
про незалежну оцінку вартості
нерухомого майна нежитлових приміщень
корівника літ. «Е-1» площею 799,3 кв.м.,
корівника літ. «В-1» площею 682,2 кв.м.,
корівника літ. «Г-1» площею 801,1 кв.м.,
складу фуража літ. «Б-1» площею 224,1 кв.м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
Звіту про експетну грошову оцінку
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
(кадастровий номер :00:036:0004),
розташованої на території
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області за адресою: АДРЕСА_1, площею 1,6983
га.

Наданими до суду документами
підтверджується той факт, що на дату
укладення договору купівлі-продажу від
02.12.2013 року право власності продавця
(ФО-П ОСОБА_2.) на відчужувану Ѕ (одну
другу) частку нежитлових приміщень
корівника літ. «Е-1» площею 799,3 кв.м.,
корівника літ. «В-1» площею 682,2 кв.м.,
корівника літ. «Г-1» площею 801,1 кв.м.,
складу фуража літ. «Б-1» площею 224,1 кв.м.
підтверджувалось свідоцтвом про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, серія та номер: 656, виданий 01.07.2013
року, видавник: приватний нотаріус
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_4,
підстава внесення запису: Рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу),
індексний номер: 3530499 від 01.07.2013 року,
державний реєстратор: приватний
нотаріус ОСОБА_4, Харківський районний
нотаріальний округ, Харківська обл.,
дата, час державної реєстрації: 01.07.2013
року, право власності продавця (ФО-П
ОСОБА_2.) на відчужувану Ѕ (одну другу)
частку земельної ділянки площею 1,6983 га,
кадастровий номер :00:036:0004, цільове
призначення: для ведення особистого
селянського господарства,
підтверджувалось свідоцтвом про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, серія та номер: 658, виданий 01.07.2013
року, видавник: приватний нотаріус
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_4,
підстава внесення запису: Рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу),
індексний номер: 3530499 від 01.07.2013 року,
державний реєстратор: приватний
нотаріус ОСОБА_4, Харківський районний
нотаріальний округ, Харківська обл.,
дата, час державної реєстрації: 01.07.2013
рокую.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що на дату укладення
договору купівлі-продажу від 02.12.2013
року продавець (ФО-П ОСОБА_2.) був
власником спірного нерухомого майна
та, відповідно до положень статті 316 ЦК
України, був наділений правом
розпорядження належним йому нерухомим
майном.

Вищенаведеним підтверджується той
факт, що сторони договору
купівлі-продажу (ФО-П ОСОБА_2 та ФО-П
ОСОБА_1.) в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору від 02.12.2013
року та відбулося його повне виконання,
спрямоване на відчуження - набуття
нерухомого майна.

Проте, як свідчать матеріали справи,
всупереч досягнутої домовленості щодо
усіх істотних умов договору та його
повного виконання продавець (ФО-П
ОСОБА_2.) ухилився від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.

На підставі досліджених доказів суд
приходить до висновку, що при укладенні
та виконанні фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу від 02.12.2013 року не
допущено таких порушень чинного
законодавства, які б надали змісту
вчиненого правочину ознак
суперечності Цивільному кодексу
України та іншим актам цивільного
законодавства України, а, відтак,
вважає, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 набув право власності на
нерухоме майно, що є предметом спору у
даній справі.

Враховуючи той факт, що ФО-П ОСОБА_1
сплачена на користь ФО-П ОСОБА_2 повна
вартість нерухомого майна, визначена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України та погоджена
сторонами при укладенні договору
купівлі-продажу від 02.12.2013 року,
визнання права власності в судовому
порядку не порушуватиме прав інших
осіб.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК
України, добросовісність набувача
презюмується.

Згідно статті 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Нормами частини 2 статті 220 ЦК України
встановлено наступне: якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна зі сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 ЦК
України, право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, врегульовані Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», статтею 1 якого встановлено,
що відповідна державна реєстрація -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4
зазначеного Закону, норми якого
кореспондуються з положеннями частин
1, 2 статті 182 ЦК України, передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»,
підставою для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, є рішення суду про
право власності на нерухоме майно, що
набрало законної сили.

Зазначені норми Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
кореспондуються з положеннями Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року № 868 (надалі -
«Порядок»), пунктом 1 якого передбачено,
що цей Порядок визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з підпунктом 10 пункту 37
зазначеного Порядку, документом, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Водночас статтею 334 ЦК України чітко
визначений момент набуття права
власності за договором, згідно з
частиною 4 вказаної статті, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Системний аналіз вищезазначених норм
чинного законодавства України
дозволяє зробити наступні висновки:
суд, у випадку дотримання сторонами
договору купівлі-продажу вимог,
перебачених частиною 2 статті 220 ЦК
України, має право визнати дійсним
договір, укладений без нотаріального
посвідчення, при цьому право власності
на нерухоме майно, придбане за таким
договором, виникає у покупця лише після
державної реєстрації речового права на
нерухоме майно (в даному випадку - права
власності), яка здійснюється на
підставі рішення суду про визнання
права вланості, яке набрало законної
сили. Таким чином, момент визнання
дійсним договору купівлі-продажу,
укладеного без нотаріального
посвідчення, та момент набуття права
власності на нерухоме майно, придбане
за таким договором, не співпадають,
адже державній реєстрації підлягає не
сам правочин, а речове право, яке
виникло на йього підставі.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений чи
обмежений у його здійсненні. Держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Нормами статті 1 ГПК України
передбачено наступне: підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є
добросовісним набувачем спірного
нерухомого майно, суд вважає позовні
вимоги про визнання дійсним договору
купівлі-продажу, укладеного 02 грудня
2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 без
нотаріального посвідчення та про
визнання за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 права
власності на спірне нерухоме майно
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Як
вбачається з матеріалів справи при
зверненні до суду із даним позовом
позивач не повністю сплатив судовий
збір, а саме сплатив лише за вимогу
майнового характеру 1827,00 грн., тобто
вимога немайнового характеру про
визнання договору дійсним залишилась
не сплаченою, тому суд вважає за
необхідне стягнути з позивача на
користь державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1218,00 грн. Позивач
не наполягає на стягненні з
відповідача судових витрат та просить
суд залишити їх на позивача, у зв'язку з
чим суд вважає за можливе витрати по
сплаті судового збору залишити за
позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.319,
328, 331, 392, 626, 655 Цивільного кодексу
України, ст.95 Земельного кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 33, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 02 грудня 2013
року між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1.

3. Визнати за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 право
власності на нерухоме майно, придбане
за договором купівлі-продажу від 02
грудня 2013 року, укладеним між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, яке
складається з наступного: 1/2 (одна
друга) частка нежитлових приміщень
корівника літ. "Е-1" площею 799,3 кв.м.,
корівника літ. "В-1" площею 682,2 кв.м.,
корівника літ. "Г-1" площею 801,1 кв.м.,
складу фуража літ. "Б-1" площею 224,1 кв.м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
1/2 (одна друга) частка земельної ділянки
площею 1,6983 га, кадастровий номер
:00:036:0004, цільове призначення: для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер
облікової картки фізисчної особи
платника податків НОМЕР_1) на користь
державного бюджету України (одержувач -
УДКС у Дзержинському районі м. Харкова
Харківської області, номер рахунку
3003, код 37999654, банк одержувача -
ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011)
судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний