ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року Справа №
904/1789/13-г

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Крутовських
В.І. - доповідач,

суддів: Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.

при секретарі судового засідання
Однорог О.В.

За участю прокурора Мамаєва Є.М.,
посвідчення №001440 від 27.08.2012

Представники сторін:

від позивача: Алексєєнко Т.Д.
представник, довіреність №749 від 14.10.2013;

від відповідача: Лукомська О.М.
представник, довіреність №92 від 26.11.2013

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора
Дніпропетровської області на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 23.01.2014 року у справі
№904/1789/13-г

за позовом Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод", м. Дніпропетровськ

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

За участю прокуратури
Дніпропетровської області, м.
Дніпропетровськ

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 23.01.2014
року у справі №904/1789/13-г (колегія суддів
Кеся Н.Б., Бєлік В.Г., Колісник
І.І.) позов задоволено.

Визнано за Приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
"Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" право
власності на нежитлові приміщення:

- дитячий садок, що знаходиться за
адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Короленко,14;

- їдальня, що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.
Ленінградська, 46.

Стягнуто з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області на користь
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" 11277 грн. 62 коп. витрати по
сплаті судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
Заступник прокурора Дніпропетровської
області звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.01.2014
року по справі №904/1789/13-г та прийняти
нове рішення, яким відмовити
Приватному акціонерному товариству з
іноземними інвестиціями
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" у задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Вважає, що між організацією орендарів
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" та Республіканським обєднанням
масложирової промисловості
"Укрмасложирпром" 20.01.1989 року було
укладено договір оренди №Д-790,
відповідно до якого майно цілісного
майнового комплексу
Дніпропетрповського
олійноекстраційного заводу було
передано в оренду з правом викупу.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 24.06.1993 року №КП-100
цілісного майнового комплексу,
укладеного між Фондом державного майна
України та організацією орендарів
орендного підприємства
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" орендне підприємство було
приватизоване шляхом викупу та
перетворено у Закрите акціонерне
товариство.

Пунктом 38 Методики оцінки вартості
об'єктів приватизації та оренди,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 02.09.1992 року №522,
викупу підлягають основні засоби, що
передані в оренду і придбані в період
оренди за рахунок амортизаційних
відрахувань на майно орендодавця, а
також за рахунок централізованих
капітальних вкладень.

Згідно із пунктом 13.2 акту оцінки
вартості майна орендного підприємства
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" в ході приватизації із
статутного фонду акціонерного
товариства вилучена вартість об'єктів
майна, для яких встановлено пільги на
загальну суму 2256 тис. крб., які
відповідно до плану приватизації
передаються трудовому колективу при
умові використання їх за призначенням,
а саме:

- дитячий садок - 1204,8 тис. крб. (м.
Дніпропетровськ, вул. Короленко, 14);

- їдальня - 1003,4 тис. крб.. (м.
Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 46);

- житловий будинок - 47,6 тис. крб. (м.
Дніпропетровськ, вул. Абхазька, 3-а).

Так, як вказує скаржник, судом при
винесені рішення не було враховано, що
жодною нормою Закону України «Про
приватизацію державного майна» інших
нормативних актів не передбачено, що
зміна державної форми власності на
майно може відбуватися у будь-який
інший спосіб, крім приватизації
державного майна, тобто не було
враховано саме принцип платності
будь-якого способу приватизації.

Приватне акціонерне товариство з
іноземними інвестиціями
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" у відзиві на апеляційну скаргу
зазначає, що доводи скаржника у справі
щодо передачі спірних об'єктів
нерухомого майна винятково у
користування Позивача у процесі
приватизації цілісного майнового
комплексу ОП "Дніпропетровський
олійноекстраційний завод" є
необґрунтованими, а оскаржуване
рішення є правомірним та таким, що
прийняте з дотриманням норм
законодавства та внаслідок повного та
всебічного з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Відчуження об'єктів
соціально-побутового призначення
супроводжувалося обов'язковим
зменшенням викупної ціни цілісного
майнового комплексу ОП
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод", що вказує на правомірність
набуття Позивачем права власності на
зазначені об'єкти у порядку пільгової
приватизації. Доводи скаржника про те,
що під час приватизації цілісного
майнового комплексу ОП
"Дніпропетровський олійноекстраційний
завод" до ціни правочину не була
включена вартість спірних об'єктів
нерухомого майна не свідчать про те, що
спірні об'єкти нерухомого майна
залишилися у власності держави, в якому
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення без змін.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 14.03.2014 року у справі №904/1789/13-г
прийнято та призначено апеляційну
скаргу до розгляду колегією суддів у
складі: головуючий суддя:
Крутовських В.І., суддів: Дмитренко А.К.,
Прокопенко А.Є..

25.03.2014 року, 17.04.2014 року та 13.05.2014 року у
судових засіданнях оголошувались
перерви.

На адресу Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
17.04.2014 року надійшли пояснення від
Позивача.

У судовому засіданні 17.04.2014 року
прокурором та представниками сторін
було заявлено клопотання про
продовження строку розгляду справи до
29.05.2014 року.

17.04.2014 року ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
продовжено строк розгляду справи до
29.05.2014 року.

На адресу Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
05.05.2014 року надійшли письмові пояснення
від Відповідача, в яких просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким відмовити Приватному
акціонерному товариству з іноземними
інвестиціями "Дніпропетровський
олійноекстраційний завод" у задоволені
позовних вимог.

На підставі розпорядження секретаря
судової палати Кузнецової І.Л.
№260 від 08.05.2014 року, у зв'язку з
перебуванням суддів Дмитренко А.К. та
Прокопенко А.Є. у відпустці справа
передана на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя: Крутовських
В.І. (доповідач), судді: Чимбар Л.О., Чоха
Л.В..

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 08.05.2014 року прийнято справу
№904/1789/13-г до свого провадження
колегією суддів у складі: головуючий
суддя: Крутовських В.І., суддів:
Чимбар Л.О., Чоха Л.В..

05.05.2014 року від Позивача та 13.05.2014 року
від Прокурора на адресу суду надійшли
пояснення.

На підставі розпорядження секретаря
судової палати Кузнецової І.Л.
від 01.07.2014 року, у зв'язку з виходом на
роботу суддів Дмитренко А.К.,
Прокопенко А.Є. - членів постійно діючої
колегії суддів, визначеної наказом
голови суду №24 від 17.06.2014 року, справу №
904/1789/13-г передано для розгляду колегії
суддів у складі головуючого судді
Крутовських В.І. (доповідач), суддів:
Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є..

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
від 02.07.2014 року прийнято справу
№904/1789/13-г до свого провадження
колегією суддів у складі: головуючий
суддя: Крутовських В.І., суддів:
Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є..

03.07.2014 року у судовому засіданні
прокурором було усно заявлено
клопотання про витребування доказів,
але колегія суддів відхилила
клопотання відповідно до статті 8
Закону України «Про нотаріат» довідки
про вчиненні нотаріальні дії та інші
документи надаються нотаріусом
протягом десяти робочих днів на
обґрунтовану письмову вимогу суду,
прокуратури, органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів до досудового розслідування у
зв'язку з кримінальним провадженням,
цивільними, господарськими,
адміністративними справами, справами
про адміністративні правопорушення, що
знаходяться в провадженні цих органів.

У судовому засіданні 03.07.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та повноту з'ясування і доведеність
всіх обставин, що мають значення для
справи, правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийняті ним рішення,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 20.01.1989 року між організацією
орендарів „Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" (Орендар),
правонаступником якої є Позивач, та
Республіканським об'єднанням
масложирової промисловості
„Укрмасложирпром" (Орендодавець) був
укладений договір про передачу
Дніпропетровського
олійноекстракційного заводу в оренду
строком на 7 років з наступним правом
викупу. 11.09.1992 року між Фондом
державного майна України та
організацією орендарів
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" підписано
додаткову угоду, за умовами якої фонд
прийняв на себе зобов'язання
орендодавця за договором оренди від
20.01.1989 року, як правонаступник
Республіканське об'єднання
масложирової промисловості
„Укрмасложирпром".

Фондом державного майна України 11.01.1993
року був виданий наказ № 5-ДП,
яким надано дозвіл на приватизацію ОП
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод".

Розпорядженням Фонду державного майна
України № 133-РОМ від 18.06.1993
року, затверджено акт оцінки вартості
цілісного майнового комплексу ОП
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" від 17.06.1993
року, згідно з вказаним актом, до
вартості майна, що підлягало
приватизації, не увійшла вартість
майна, для якого встановлено пільги, в
тому числі майно вартістю 2256 тис. крб.
(п. 13.2 акту).

Розпорядженням Фонду державного майна
України № 134-РПП від 18.06.1993 року
затверджено план приватизації ОП
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод", яким
встановлено спосіб приватизації
шляхом викупу державного майна,
зданого в оренду з правом викупу.

Пунктом 4.5 зазначеного плану
приватизації встановлені порядок і
умови використання об'єктів
соціально-побутової сфери вартістю 2256
тис.крб., до яких включені спірні
об'єкти: дитячий садок за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Короленка, 14, на
суму 1204,8 тис.крб. та їдальня на суму 1003
тис.крб., шляхом їх безоплатної
передачі трудовому колективу за умов
використання за призначенням.

24.06.1993 року між Фондом державного майна
України та організацією орендарів
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" укладено
договір купівлі-продажу № КП-100
цілісного майнового комплексу
орендного підприємства
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод", згідно
пункту 7 цього договору право
власності на майно, вказане в акті
оцінки об'єкта приватизації за даним
договором купівлі-продажу переходить
від Продавця до Покупця з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі майна.

За актом прийому-передачі державної
частки цілісного майнового комплексу
орендного підприємства
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод" від 23.07.1993
року, який є додатком до договору
купівлі-продажу № КП-100, Фондом
державного майна України передано
організації орендарів заводу
викуплену нею державну частку майна, у
тому числі основні засоби
невиробничого призначення, що
передаються безкоштовно, вартість яких
становить 2256 тис.крб..

Право власності організації орендарів
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод",
правонаступником якої є Позивач, на
майно цілісного майнового комплексу
"Дніпропетровський
олійноекстракційний завод"
підтверджується Свідоцтвом про
власність № П-88 від 28.10.1993 року, видане
Фондом державного майна України.
Зазначене Свідоцтво видане на підставі
пункту 12 договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріально 24.06.1993 року за
№1-4067, а також на підставі акту
прийому-передачі від 23.07.1993 року.

Копіями матеріалів з технічної
інвентаризації за 1999 рік
підтверджується, що спірні об'єкти
знаходяться у власності Позивача
розроблених комунальним підприємством
„Дніпропетровським міжміським бюро
технічної інвентаризації", копією
технічного паспорту на виробничий
будинок, що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 46,
від 06.04.2009 року. Здійснення Позивачем
прав та обов'язків власника щодо
спірних об'єктів нерухомості
підтверджено з боку Позивача: довідкою
щодо проведення ремонтних робіт та
облаштування дитячого садка, що
знаходиться, за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Короленка, 14 у
період з 1997-2002 років від 18.12.2013 року,
довідкою щодо проведення ремонтних
робіт в дитячому садку, що знаходиться
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Короленка, 14 у період з 2001-2012 років від
18.12.2013 року, копією креслення прибудови
кондитерського цеху № 96.118.01 - АС, копією
відомості робочого креслення
прибудови кондитерського цеху
№ 96.118.01 - АС.

Відповідно до положень статті 21 Закону
СРСР «Про державне підприємство
(обєднання)», для більш ефективного
використання виробничого потенціалу,
розширення виробництва товарів і
послуг, спільного розв'язання
науково-технічних проблем, розвитку
інфраструктури державні підприємства
мають право, зокрема, здійснювати
будівництво й експлуатацію об'єктів
виробничої інфраструктури, підсобних
сільських господарств,
прородоохороних споруд, жилих будинків
та інших об'єктів виробничого,
соціально-культурного і
комунально-побутового призначення.

Статтею 16 Закону СРСР «Про трудові
колективи і підвищення їх ролі в
управлінні підприємствами, установами,
організаціями» передбачалося, що
трудові колективи, серед іншого,
уповноважені приймати рішення про
будівництво житла, дитячих дошкільних
закладів та інших об'єктів
культурно-побутового призначення за
рахунок коштів фонду
соціально-культурних заходів і
житлового будівництва, фонду ширвжитку
та інших фондів підприємств, установ,
організацій, призначених на ці цілі.
Підприємство, керуючись рішенням
трудового колективу про спорудження
об'єкту соціально-побутового чи
культурного призначення за рахунок
соціальних фондів підприємства,
укладало правочини з підрядниками для
виконання робіт. Отже трудовий
колектив підприємства в СРСР був
уповноважений на вирішення питання
щодо спорудження об'єктів
соціально-побутового призначення, що
були покликані вирішити побутові
проблеми колективу і, таким чином,
сприяти підвищенню продуктивності
праці на підприємстві. Кошти на
будівництво відповідних об'єктів
нерухомості соціально-побутового
призначення надходили не з
центрального чи місцевого бюджету, а за
рахунок фонду соціального розвитку чи
аналогічних фондів підприємства.

Дитячий садок, що є предметом спору між
сторонами, був споруджений у 1965 році
для задоволення побутових потреб
трудового колективу
Дніпропетровського
олійноекстраційного заводу, що
підтверджується актами виконаних
робіт за перший квартал 1964 року та за
перший квартал 1965 року (а.с. 144-145, т. 3).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що на
підставі Договору купівлі-продажу
земельної ділянки по
вул. Ленінградська, 46, м.
Дніпропетровськ від 28.09.2001 року та
Державного акту на право власності на
зазначену земельну ділянку від 12.10.2001
року Позивач є власником земельної
ділянки, на якій розташована спірна
їдальня. Відносно дитячого садка
Позивач є фактичним користувачем
земельної ділянки, про що внесено дані
до Державного земельного кадастру, та
платником земельного податку за
фактичне користування цією землею.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств" (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
об'єктів державної власності, що
підлягають приватизації, належать
майно підприємств, цехів, виробництв,
дільниць, інших підрозділів, що
виділяються в самостійні підприємства
і є єдиними (цілісними) майновими
комплексами.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України "Про приватизацію майна
державних підприємств" дія цього
Закону не поширюється, зокрема, на
приватизацію об'єктів державного
земельного та житлового фондів, а також
об'єктів соціально-культурного
призначення, за винятком тих, які
належать підприємствам, що
приватизуються.

Пунктом 45 Методики оцінки вартості
об'єктів приватизації та оренди,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України № 522 від 02.09.1992 року
(яка була чинна на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
вартість майна цілісного майнового
комплексу зменшується на вартість
майна, що належить орендареві, для
якого встановлені пільги (безоплатна
передача об'єктів соціально-побутового
призначення).

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств" (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що товариству покупцеві,
створеному працівниками підприємства
згідно з статтею 8 цього Закону, яке
стало власником свого підприємства в
результаті викупу підприємства,
купівлі його на аукціоні, за конкурсом,
придбання 51 і більше відсотків акцій,
за його згодою відповідний державний
орган приватизації безоплатно передає
об'єкти соціально-побутового
призначення, створені за рахунок
коштів фонду соціального розвитку
(аналогічних фондів) зазначеного
підприємства із зменшенням ціни, за яку
було придбано майно підприємства, на
суму початкової ціни зазначеного
майна. Ці пільги поширюються на викуп
державного майна орендними
підприємствами.

Зміни до частини 2 статті 24 Закону
України "Про приватизацію майна
державних підприємств", відповідно до
яких господарському товариству об'єкти
приватизації передавалися безоплатно
без права продажу, тобто безоплатна
передача законодавцем визначалась вже
як передача в користування без зміни
форми власності, були внесені Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про приватизацію майна
державних підприємств", введеного в дію
постановою Верховної Ради України №
90/97-ВР від 19.02.1997 року, отже дія цього
Закону зворотної дії в часі не має, а
тому на спірні правовідносини не
застосовується.

Статтею 2 вказаного закону визначено,
що приватизація здійснюється на основі
принципу надання пільг на придбання
державного майна членами трудових
колективів підприємства, що
приватизується.

Тобто, об'єкти соціально-побутового
призначення, якщо вони входять до
складу цілісного майнового комплексу і
створені за рахунок коштів фонду
соціального розвитку, підлягають
приватизації в складі майна, яке
приватизується шляхом викупу, але
загальна ціна майна зменшується на
суму початкової ціни об'єктів
соціально-побутового призначення.

У даному випадку застосування такої
пільги підтверджено актом оцінки
вартості майна орендного підприємства,
планом приватизації державного майна
орендного підприємства
„Дніпропетровський
олійноекстракційний завод", які
затверджені Фондом державного майна
України 18.06.1993 року, та договором
купівлі-продажу № КП-100 і актом
приймання-передачі до нього.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
доводів Відповідача відповідно того,
що при приватизації державного майна
орендного підприємства новому
власнику за договором купівлі-продажу
№ КП-100 від 24.06.1993 року об'єкти
соціально-побутового призначення були
передані в користування, слід
відзначити, що редакції частини 2
статті 24 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств", відповідно до якої
господарському товариству об'єкти
приватизації передавалися безоплатно
без права продажу, тобто безоплатна
передача законодавцем визначалась вже
як передача в користування без зміни
форми власності, то її було змінено
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про приватизацію майна
державних підприємств", введеним в дію
постановою Верховної Ради України №
90/97-ВР від 19.02.1997 року, а отже, дана
редакція статті не розповсюджуються на
спірні правовідносини, які мали місце
протягом 1993 року.

Посилання прокурора Дніпропетровської
області та регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області про
нецільове призначення об'єктів
(дитячий садок та їдальня) не
обґрунтоване і не може бути прийняте до
уваги, так як на даний час дитячий садок
використовується як дошкільний
заклад, а їдальня - для харчування
робітників заводу. Посилання прокурора
на те, що у дитячому садочку немає дітей
робітників заводу, не може служити
підставою для твердження про нецільове
його використання.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Враховуючи викладене, підстав для
скасування чи зміни рішення суду
відповідно до статті 104 Господарського
процесуального кодексу України не
вбачається, апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Дніпропетровської області,
м. Дніпропетролвськ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.01.2014
року у справі №904/1789/13-г залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 07.07.2014 року.

Головуючий суддя
В.І. Крутовських

Суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко