ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р.Справа № 923/462/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф.

(відповідно до розпорядження голови
суду від 14.07.2014р. №357 розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А., за
довіреністю №14-90 від 18.04.2014р.

від відповідача: Колганова Ю.М., за
довіреністю №01-4/22 від 28.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року

у справі №923/462/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль"

про стягнення 17869497,90 грн.

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовом до ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" про стягнення
17869497,90 грн., з яких: 14936176,24 грн. основного
боргу, 1164956,17 грн. пені, 1129532,34 грн.
штрафу, 120517,54 грн. інфляційних втрат та
518315,61 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року у справі №923/462/14 (суддя Ємленінова
З.І.) позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" задоволено частково: з
відповідача на користь позивача
стягнуто 14936176,24 грн. основного боргу,
582478,09 грн. пені, 564766,17 грн. штрафу, 120517,54
грн. інфляційних втрат, 518315,61 грн. 3%
річних. та 73080 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
матеріалами справи підтверджується, а
сторонами не спростовується факт
наявності за відповідачем
заборгованості у розмірі 14936176,24 грн.
Також місцевий господарський суд
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення інфляційних втрат
та 3% річних. Водночас господарський
судом першої інстанції було задоволено
клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій та стягнуто з
відповідача 582478,09 грн. пені та 564766,17 грн.
штрафу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, позивач (ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати в частині
зменшення пені та штрафу та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" у повному обсязі, з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача (ПАТ
"Херсонська теплоелектроцентраль") у
судовому засіданні надав пояснення,
відповідно до яких відповідач не
погоджується з апеляційною скаргою ПАТ
"НАК "Нафтогаз України", просить
залишити її без задоволення, а
оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.07.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець, позивач) та ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" (покупець,
відповідач) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
207-БО-33 (надалі - договір), за умовами
якого продавець зобов'язався передати
у власність покупцю у 2012 році природний
газ (надалі - газ), а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ, на умовах цього
договору.

За п.п.5.1, 5.2 договору ціна на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна 1000 куб. м газу
становить 3884,78 грн., в т.ч. ПДВ.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
розрахунки за газ покупець здійснює
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
невиконання покупцем п. 6.1 умов цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла
в період за який вона сплачується від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів, додатково також сплачує
штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Згідно з п.11.1 договору даний договір
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01.08.0212р. по
31.12.2012р., а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

Протягом 2012 року позивачем було
передано, а відповідачем отримано газ
на загальну суму 22511695,62 грн., що не
спростовується сторонами по справі та
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012р., від 30.11.2012р. та від 31.12.2012р. (а.с.
15-17).

Як стверджує у своїх письмових
поясненнях позивач, відповідачем
оплачено отриманий газ частково на
суму 7575519,38 грн., неоплаченими
залишились 14936176,24 грн.

Заборгованість у розмірі 14936176,24 грн.
відповідач визнає у повному обсязі, що
вбачається з його відзиву на позовну
заяву (а.с. 64-66).

Однак, вказана заборгованість
відповідачем так сплачена і не була.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до
місцевого господарського суду з
відповідною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи
апеляційний господарський суд прийшов
до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

За ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтями 32-34 ГПК України встановлено,
що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем не надано жодних доказів,
в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на
підтвердження відсутності у
відповідача заборгованості за спірним
договором у розмірі 14936176,24 грн., або на
підтвердження погашення відповідної
заборгованості.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищенаведене, матеріали та обставини
справи, враховуючи, що факт наявності
заборгованості у розмірі 14936176,24 грн. за
спірним договором відповідачем
визнається, апеляційний господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
14936176,24 грн. є доведеними,
обґрунтованими, правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 1164956,17 грн. пені та 1129532,34 грн.
штрафу, апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Суб'єктами права
застосування штрафних санкцій є
учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічно це
питання вирішено і в ст. 233 ГК України.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України
передбачено, що господарський суд
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), який
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що господарський суд першої інстанції
мав право на зменшення суми пені, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи
свідчать про те, що порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
за собою значних збитків для позивача
та на несвоєчасне виконання
відповідачем своїх зобов'язань
вплинуло не отримання ним субвенції з
бюджету, а також заборгованість
населення та організацій по сплаті
послуг за теплопостачання, і
враховуючи ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та їх інтереси, що
заслуговують на увагу, зокрема
поступове збільшення розміру збитків
відповідача свідчить про наявність
реальної загрози банкрутства
відповідача, що за умови соціальної
значимості останнього може призвести
до негативних наслідків для споживачів
теплової енергії - населення м. Херсона,
лікувальних закладів, шкіл, інших
об'єктів соціальної сфери міста,
бюджетних установ та державних
закладів, наявність у відповідача
дебіторської заборгованості та за
відсутності інших джерел отримання
грошових коштів для оплати природного
газу, колегія суддів вважає ці
обставини справи винятковими та
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо можливості та
доцільності зменшення розміру пені та
штрафу, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача до
582478,09 грн. пені та 564766,17 грн. штрафу, а
тому протилежні доводи скаржника до
уваги не приймаються.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 18.11.2013р. по справі №915/731/13.

Щодо позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" в частині стягнення з
відповідача 120517,54 грн. інфляційних
втрат та 518315,61 грн. 3% річних,
апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши надані позивачем
розрахунки 3% річних та втрат від
інфляції, апеляційний господарський
суд погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
що такі розрахунки здійснені
відповідно до вимог чинного
законодавства, а вимоги щодо стягнення
3% річних та інфляційних втрат є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Таким чином, апеляційний господарський
суд приходить до висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 120517,54 грн.
інфляційних втрат та 518315,61 грн. 3%
річних.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що господарським судом
першої інстанції обґрунтовано та на
законних підставах було частково
задоволено позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" та зменшено розмір
штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року у справі №923/462/14 залишити без змін,
а апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"-
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 17
липня 2014 року.

Головуючий суддя Судді
О.О. Журавльов А.І. Ярош Я.Ф. Савицький