ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р.
Справа № 911/1661/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнона", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 60553,97 грн.

за участю представників згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юнона" (надалі
позивач) заявлено позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі
відповідач) про стягнення 60553,97 грн., з
яких: 32209,48 грн. заборгованість по
орендних платежах, 3948,70 грн. вартість
комунальних послуг та 28344,49 грн.
неустойка (штраф та пеня).

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою
відповідачем орендних платежів за
договором оренди нежитлових приміщень
№60 від 10.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.05.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 28.05.2014 р.

27.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
відповідачем подано відзив на позов, у
якому остання визнає позовні вимоги
лише у частині стягнення 19948,70 грн. та
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке мотивоване неможливістю
явитися у судове засідання
представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.05.2014 р. задоволено
клопотання відповідача, розгляд справи
відкладено на 17.06.2014 р.

10.06.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
відповідачем подано клопотання про
зупинення провадження у справі до
завершення досудового слідства
Деснянським РУ ГУ МВС України у м. Києві
по заяві ОСОБА_1 про притягнення
директора ТОВ "Юнона" до кримінальної
відповідальності.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.06.2014 р., у зв'язку з неявкою
в судове засідання уповноваженого
представника відповідача, розгляд
справи відкладено на 02.07.2014 р.

У судовому засіданні, заслухавши
присутніх представників учасників
судового процесу, оголошено перерву до
15.07.2014 р.

Разом з тим, 15.07.2014 р. присутніми
представниками учасників судового
процесу подано клопотання у порядку
статті 69 Господарського
процесуального кодексу України про
продовження строку розгляду спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.07.2014 р. продовжено строк
вирішення спору у справі № 911/1661/14 на
п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні, розглянувши
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі, суд вирішив у
задоволення останнього відмовити,
оскільки ст. 79 ГПК України не
передбачено зупинення провадження у
справі з підстав викладених
відповідачем.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх
представників учасників судового
процесу, суд

встановив:

10.12.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юнона» (позивач,
орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
орендар) було укладено договір оренди
нежитлових приміщень № 60 (надалі
договір), відповідно до п. 1.1. якого
орендодавець передає орендарю у
тимчасове платне користування
нежитлові приміщення, а орендар -
приймає об'єкт оренди, а саме,
приміщення площею 215,6 кв. м. (приміщення
№ 4 кімнати з НОМЕР_2 по НОМЕР_3), що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, яке
належить орендодавцю на праві
приватної власності (п. 1.2. договору), та
зобов'язується сплачувати орендну
плату та відшкодування вартості
спожитих орендарем на об'єкті оренди
комунальних та експлуатаційних послуг
на умовах та в порядку, визначених цим
договором.

Пунктом 2.2.5. договору передбачено, що
орендар зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати платежі за
договором оренди.

Відповідно до п. 3.1. договору строк
оренди діє з 10.12.2013 р. до 30.11.2016 р., якщо
жодна із сторін не використає своє
право на дострокове одностороннє
розірвання цього договору.

У п. 4.1. договору вказано, що за
користування об'єктом оренди на перший
рік оренди плата встановлюється:

- на період з 10.12.2013 р. по 31.12.2013 р. у
розмірі 3100,00 грн. в тому числі ПДВ;

- на період з 01.01.2014 р. по 09.12.2014 р.
встановлюється щомісячна орендна
плата в національній валюті України у
розмірі 12000,00 грн. в тому числі ПДВ, що на
день укладення договору є еквівалентом
суми 1500,00 дол. США згідно курсу гривні
до долару США. За третій рік оренди з
10.12.2015 р. по 30.11.2016 р. встановлюється
щомісячна орендна плата 16000,00 грн. у
національній валюті України у тому
числі й ПДВ, що на день укладення
договору є еквівалентом суми 2000,00 дол.
США згідно курсу гривні до долару США.

Відповідно до п. 4.2. договору орендна
плата за перший та останній календарні
місяці оренди у розмірі 24000,00 грн.
сплачується авансом протягом грудня
місяця 2013 р. В подальшому орендна плата
сплачується орендарем щомісяця,
незалежно від наслідків господарської
діяльності орендаря не пізніше 5-го
числа поточного місяця, в якому
надаються послуги по оренді.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
нарахування орендної плати
починається з дати підписання Акту
приймання-передачі об'єкту оренди.

У п. 4.4. договору зазначено, що розмір
орендної плати з січня 2014 р.,
визначається шляхом корегування
розміру орендної плати на офіційний
індекс інфляції за попередній місяць,
визначений Державним комітетом
статистики України. При цьому орендна
плата не може бути меншою суми
встановленої цим договором.

Згідно п. 4.6. договору орендар
зобов'язаний щомісяця компенсувати
орендодавцеві вартість спожитих
орендарем на об'єкті оренди
комунальних та експлуатаційних послуг
протягом трьох днів після отриманого
рахунку на відшкодування таких послуг.

Відповідно до п. 5.1. договору, у разі
прострочення орендарем виконання
зобов'язання, яке передбачає
здійснення платежів на користь
орендодавця, орендар зобов'язаний
сплатити орендодавцю неустойку у
вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, встановленої на
такий період, від відповідної суми
прострочення зобов'язання та штрафу у
розмірі 100 грн. за кожен календарний
день прострочення.

У п. 7.1. договору зазначено, що договір
набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками
сторін і діє протягом строку оренди.
Припинення строку дії договору не
звільняє сторін від належного
виконання невиконаних зобов'язань.

Пунктом 7.6. договору передбачено, що у
випадку розірвання договору до
закінчення строку оренди не
припиняються, залишаються чинними ті
умови та положення договору, які
стосуються наслідків його розірвання.

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками та
скріплений відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачеві у оренду
нежитлове приміщення, яке знаходиться
за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується
актом приймання-передачі об'єкта
оренди від 10.12.2013 р., який підписано
уповноваженими представниками та
скріплено відтисками печаток сторін.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх
зобов'язань за договором оренди
нежитлових приміщень від 10.12.2013 р. № 60,
позивачем 07.03.2014 р. було вручено
відповідачеві лист-претензію № 64, що
підтверджується наявним на листі
підписом та відтиском печатки
відповідача. Вказаним
листом-претензією позивач повідомляє
відповідача, що, у зв'язку з неналежним
виконанням взятих останнім на себе
зобов'язань, станом на 03.03.2014 р.
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 23744,13 грн., з
яких: 12060,00 грн. орендна плата за лютий
2014 р. та 11684,13 грн. відшкодування витрат
за оплату наданих комунальних та
експлуатаційних послуг в орендованих
приміщеннях та попереджає відповідача,
що у випадку не здійснення розрахунків
щодо погашення заборгованості, яка
виникла, позивач буде змушений
нарахувати неустойку та штраф
відповідно до п. 5.1. договору оренди та
вимагати про дострокове розірвання
договору і звільнення орендованого
приміщення.

На підтвердження існування
заборгованості у розмірі 23744,13 грн.,
03.03.2014 р. сторонами підписано та
скріплено печатками розрахунок
заборгованості та акт звірки
взаєморозрахунків.

Однак, відповідач не відреагував
належним чином на лист-претензію,
заборгованість не погасив. На що, 26.03.2014
р. позивач вручив відповідачу лист, що
підтверджується наявним на листі
підписом та відтиском печатки
відповідача, яким повідомив про те, що
станом на 26.03.2014 р. заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором оренди нежитлових приміщень
від 10.12.2013 р. № 60 складає 27850,34 грн.

Проте, у зв'язку з систематичним
порушенням відповідачем строків
здійснення розрахунків по орендній
платі та відшкодуванню витрат за
оплату наданих комунальних та
експлуатаційних послуг в орендованому
приміщенні, позивач 01.04.2014 р. вручив
відповідачу лист, що підтверджується
наявним на листі підписом та відтиском
печатки відповідача, яким повідомив
про те, що станом на 31.03.2014 р.
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором оренди
нежитлових приміщень від 10.12.2013 р. № 60
складає 25850,34 грн. Дана заборгованість
визнана відповідачем, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи актом звірки від 31.03.2014 р.,
підписаним та скріпленим відтисками
печаток сторін.

Крім того, 01.04.2014 р. відповідачем
складено розписку, відповідно до якої
останній зобов'язується погасити
заборгованість до 10.04.2014 р.

Однак, як зазначає позивач, в
порушення своїх договірних зобов'язань
відповідач так і не здійснив
розрахунки з позивачем по орендній
платі та відшкодуванню витрат за
оплату наданих комунальних та
експлуатаційних послуг в орендованому
приміщенні, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем зросла і станом на 10.04.2014 р.
становить 32209,48 грн.

10.04.2014 р. між позивачем та
відповідачем укладено додаткову угоду
№ 1 до договору оренди нежитлових
приміщень від 10.12.2013 р. № 60, відповідно
до якої договір оренди нежитлових
приміщень від 10.12.2013 р. № 60 вважається
таким, що достроково припинив свою дію
10.04.2014 р. на підставі п. 7.10., який
передбачає, що при несплаті або сплаті
не в повному обсязі орендарем орендної
плати протягом місяців підряд або в
сумі за підсумком року, орендодавець
має право вимагати дострокового
розірвання даного договору та
звільнення орендарем приміщення. Дана
угода підписана та скріплена
відтисками печаток сторін.

На виконання укладеної між
сторонами додаткової угоди № 1, 10.04.2014 р.
відповідачем повернуто позивачу
орендоване приміщення, яке знаходиться
за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується
наявним у матеріалах справи актом
приймання-передачі приміщення від
10.04.2014 р.

Як вбачається з поданого відповідачем
відзиву на позов, останній визнає
позовні вимоги у частині стягнення
орендної плати за період з 01.03.2014 р. по
10.04.2014 р. у розмірі 12000,00 грн. за березень,
4000,00 грн. за квітень та 3948,70 грн.
комунальні та експлуатаційні платежі.

Проте, відповідачем не подано доказів,
які б спростовували заборгованість не
визнану останнім.

Відповідачем не подано доказів,
які б спростовували заявлену позивачем
заборгованість.

Відповідно до частини першої ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищенаведені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо здійснення орендних
платежів та розрахунків по
відшкодуванню витрат за оплату наданих
комунальних та експлуатаційних послуг
в орендованому приміщенні за договором
оренди нежитлових приміщень від 10.12.2013
р. № 60.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно з частиною першою та частиною
сьомою статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 283
Господарського кодексу України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до частини першої та п'ятої
статті 762 Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено той факт, що відповідачем
неналежним чином виконано зобов'язання
за договором оренди нежитлових
приміщень від 10.12.2013 р. № 60, у зв'язку з
чим, станом на дату винесення рішення
заборгованість відповідача перед
позивачем по орендній платі та
відшкодуванню витрат за оплату наданих
комунальних та експлуатаційних послуг
в орендованому приміщенні складає 32209,48
грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 32209,48 грн. боргу
підлягає задоволенню.

Окрім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з відповідача
844,49 грн. пені та 27500,00 грн. штрафу.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.1. договору, у разі
прострочення орендарем виконання
зобов'язання, яке передбачає
здійснення платежів на користь
орендодавця, орендар зобов'язаний
сплатити орендодавцю неустойку у
вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, встановленої на
такий період, від відповідної суми
прострочення зобов'язання та штрафу у
розмірі 100 грн. за кожен календарний
день прострочення.

У відповідності до положень пункту 4.2.
договору, орендна плата сплачується
орендарем щомісяця, незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря не пізніше 5-го числа
поточного місяця, в якому надаються
послуги по оренді.

Зі змісту зазначеного пункту договору
слідує, що момент прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
встановлюється щодо кожного місяця
окремо, і як наслідок, пеня також має
нараховуватись на суму боргу за кожен
місяць заборгованості окремо з 6-го
числа поточного місяця, в якому
надаються послуги по оренді. З
розрахунку основного боргу позивача по
орендній платі станом на 28.04.2014 р.
заборгованість по орендній платі
становить 28260,78 грн., по відшкодуванню
вартості комунальних та
експлуатаційних платежів - 3948,70 грн.

Зробивши розрахунок пені, по орендній
платі за кожен місяць заборгованості
окремо, судом встановлено, що позивачем
виконано аналогічний розрахунок
арифметично невірно, а тому вимоги
останнього щодо стягнення з
відповідача пені за несвоєчасну сплату
заборгованості суд задовольняє
частково, а саме у розмірі 489,06 грн.

Зробивши розрахунок пені, по платі за
відшкодування вартості комунальних та
експлуатаційних платежів за кожен
місяць заборгованості окремо, судом
встановлено, що позивачем виконано
аналогічний розрахунок арифметично
невірно, а тому вимоги останнього щодо
стягнення з відповідача пені за
несвоєчасну сплату заборгованості суд
задовольняє частково, а саме у розмірі
329,63 грн.

Як вже зазначалося, пунктом 5.1. договору
передбачено, що у разі прострочення
орендарем виконання зобов'язання, яке
передбачає здійснення платежів на
користь орендодавця, орендар
зобов'язаний сплатити орендодавцю
неустойку у вигляді пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ,
встановленої на такий період, від
відповідної суми прострочення
зобов'язання та штрафу у розмірі 100 грн.
за кожен календарний день
прострочення.

Відповідно до частини третьої статті 549
ЦК України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З вказаного вище вбачається, що за
своєю правовою природою, зазначений у

п. 5.1. договору штраф, підпадає під
визначення пені.

Крім того, зазначеним пунктом договору
оренди сторони вже передбачили
нарахування пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
покупцем суми за кожний день
прострочення.

Зазначене дає можливість дійти
висновку про те, що пунктом 5.1. договору
оренди нежитлових приміщень від 10.12.2013
р. № 60 передбачене подвійне стягнення
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання покупцем, що не
узгоджується з приписами статті 61
Конституції України відповідно до
яких, ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

За таких обставин вимога позивача щодо
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 15200,00 грн. за прострочення
орендних платежів та штрафу у розмірі
12300,00 грн. за прострочення здійснення
відшкодування вартості спожитих
комунальних та експлуатаційних послуг
залишається без задоволення.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 32209,48 грн. основного
боргу та 818,69 грн. пені, загалом 33028,17
грн.

Судові витрати, в частині стягнення
судового збору, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Крім того, позивач просить суд покласти
витрати за оплату послуг адвоката, у
розмірі 2100,00 грн. на відповідача.

Судовими витратами є лише оплата тих
послуг, які надаються адвокатами, що
відповідають вимогам ст. 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" та здійснюють свою
діяльність у організаційних формах,
зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Відповідно до частини першої ст. 26
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Юнона" (замовник) та адвокатом
ОСОБА_2 (виконавець) 01.04.2014 р. було
укладено договір №190-ГП про надання
правової допомоги та здійснення
предстаавництва в господарському суді,
відповідно до п. 1.1. якого адвокат
зобов'язується на умовах та в порядку,
передбачених цим договором,
здійснювати представництво Клієнта в
суді та надавати йому іншу правову
допомогу в господарській справі за
позовом клієнта до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за договором
оренди нежитлових приміщень № 60 від
10.12.2013 р., а замовник, в свою чергу,
зобов'язується виплатити виконавцю
гонорар, який визначено і погоджено
сторонами в Калькуляції, що є додатком
до цього договору (п. 7,1, договору).

Даний договір підписаний та скріплений
відтиском печаток сторін.

Калькуляцією послуг за договором №
190-ГП про надання правової допомоги та
здійснення представництва у
господарському процесі від 01.04.2014 р.
передбачена ціна за надання правової
допомоги, а саме: досудове врегулювання
спору - 300,00 грн., підготовка позовної
заяви - 900,00 грн. та за представництво в
суді 900,00 грн. Всього на суму 2100,00 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи платіжного доручення від
25.04.2014 р. № 322 грошові кошти у розмірі
2100,00 грн., у якості оплати за правову
допомогу згідно договору № 190-ГП від
01.04.2014 р. були перераховані на рахунок
ОСОБА_2.

У матеріалах справи наявні копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 2790 від 25.01.2007
р., виданого на підставі рішення
Київської міської
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 25.01.2007 р. № 6-1-6 на ім'я
ОСОБА_2.

Пунктом 6.3 роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N7,
визначено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
за надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем підтверджено правовий
статус адвоката, наявність доказів
фактичного перерахування коштів
останньому на підставі договору,
господарський суд дійшов висновку що
витрати понесені ТОВ "Юнона"
відповідають судовим витратам на
оплату послуг адвоката в розумінні ст.
44 ГПК України.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір суми, яка підлягає
відшкодуванню стороні за послуги
адвоката, має бути врахована як ціна
позову, яку вказав позивач у позовній
заяві, так і критерії об'єктивного
визначення розміру суми послуг
адвоката.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
при встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Пунктом 6.3 роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7
визначено, що розподіл сум інших, крім
судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.
Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи. Так, у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відомості органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; тривалість
розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що у суду відсутні докази
того, що адвокатом ОСОБА_2 було складено
позовну заяву та надавалася правова
допомога у досудовому врегулюванні
спору, суд вирішив вимогу позивача у
частині відшкодування витрат на
правову допомогу адвоката
задовольнити частково, а саме, у
розмірі 900,00 грн. за представництво в
суді.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнона" (02225, м. Київ,
вул. Архітектора Ніколаєва, 7; код ЄДРПО
України 22897410) - 32209 (тридцять дві тисячі
двісті дев'ять гривень) 48 коп. основного
боргу, 818 (вісімсот вісімнадцять
гривень) 69 коп. пені, 900 (дев'ятсот
гривень) 00 коп. витрат на правову
допомогу та 996 (дев'ятсот дев'яносто
шість гривень) 50 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя
А.В. Лопатін