ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.Справа № 922/2044/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелла" (м. Харків)
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Титан" (м. Мерефа)
про стягнення 181098,13 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Козирєв С.С. (довіреність від
23.05.2014 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтелла", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Титан" на
свою користь заборгованість, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором поставки №и-5,
укладеним між сторонами 01.04.2013 року.
Відповідно вимог позовної заяви,
заявлена до стягнення сума
заборгованості становить 181098,13 грн., з
яких 170282,88 грн. - сума боргу за
договором; 4503,14 грн. - сума пені; 692,78 грн.
- 3% річних; 5619,33 грн. - інфляційних втрат.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання
передбачені договором поставки №и-5
від 01.04.2013 р. щодо своєчасної оплати за
поставлений товар. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

07.07.2014 р. до канцелярії суду від
представника позивача надійшов
розрахунок позовних вимог разом з
таблицею з відображенням поставленого
товару та сплачених за товар коштів.

07.07.2014 р. до канцелярії суду від
представника відповідача надійшло
клопотання, в якому він вдруге просить
перенести судове засідання по справі
№922/2044/14 на іншу дату, враховуючи участь
представника відповідача 07.07.2014 р. у
засіданні в Харківському апеляційному
господарському суді як представника
ТОВ "Астан".

Представник позивача в судовому
засіданні 07.07.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 07.07.2014 р. не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав. Про час і місце слухання справи
був повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення поштового відправлення, яке
долучене судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України
участь в господарських засіданнях
визначена як право, а не обов'язок
сторони по справі.

Нез'явлення представників в судове
засідання не позбавляє відповідача від
виконання покладених на нього ч.1 ст.33
ГПК України обов'язків доведення тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх заперечень.

Сторона по справі не позбавлена
можливості на доведення обставин,
якими обґрунтовує свої вимоги та
заперечення, шляхом подання письмових
доказів через канцелярію
господарського суду або поштою, але
відповідач такою можливістю не
скористався, жодних доказів до
господарського суду не надав.

Ухвалами господарського суду від 28.05.2014
р. та 23.06.2014 р. сторони були попереджені
про те, що нез'явлення їх представників
у судове засідання не є перешкодою для
розгляду справи за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України,
відповідно до якої якщо витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Обставини, на які посилається
відповідач як на підставу відкладення
розгляду справи, не визнаються судом
поважними, оскільки відповідач не був
позбавлений можливості уповноважити
на участь в справі іншого представника.
Тому суд вважає, що клопотання
відповідача не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

01 квітня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Інтелла"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Титан"
(покупець) було укладено договір
поставки № И-5.

Згідно п.1.1 договору, в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язується
поставляти та передавати у власність
покупцю визначений цим договором
товар, а покупець зобов'язується
приймати цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату.

Відповідно до п.2.1. договору, поставка
товару здійснюється позивачем на
підставі зробленої заявки відповідача
(направленої по факсу чи електронною
поштою) протягом 5 календарних днів з
моменту її отримання.

Відповідно до п.4.2. договору, ціна
товару, яка входить у партію поставки,
підтверджується у заявці покупця та
вказується у видатково-прибуткових
накладних.

Згідно п. 4.3. договору, сума договору
складається з суми вартості партій
товарів, поставлених позивачем
протягом строку дії договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що
оплата за поставлену партію товару
здійснюється відповідачем по мірі
реалізації, один раз в 14 (чотирнадцять)
днів, після реалізації поставленого
товару третім особам.

Відповідно до п.5.4. договору, відповідач
надає позивачу звіт про реалізований
товар кожні 30 днів.

Відповідно до п.6.1. договору, граничний
термін реалізації товару являється
шість місяців, після чого поставлений,
але не реалізований, товар підлягає
поверненню позивачу.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що з
настанням строку, передбаченого п.6.1.
договору, позивач зобов'язаний вивести
нереалізований товар у 5 денний строк.
Відповідач додатково сповіщає
позивача про настання граничного
терміну реалізації товару шляхом
направлення письмового повідомлення
по факсу чи поштовим переказом.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом часу дії договору позивачем
було поставлено відповідачу товару на
загальну суму 602282,88 (один мільйон
шістсот дві тисячі двісті вісімдесят
дві) грн. 88 коп., станом на 31.03.2014 року
(відповідно до акту звірки) оплата за
поставлену продукцію була здійснена на
суму 1282000,00 (один мільйон двісті
вісімдесят дві тисячі) грн. 00 коп., отже
заборгованість відповідача перед
позивачем складала 320282,88 (триста
двадцять тисяч двісті вісімдесят дві)
грн. 88 коп.

08.04.2014 р. позивач на адресу відповідача
направив претензію, у який вимагав у
строк, що не перевищує 5 днів, з дня
отримання претензії оплатити
заборгованість. Відповідно до
зворотного поштового повідомлення
претензія була отримана відповідачем
11.04.2014 р., таким чином сплатити виниклу
заборгованість відповідач був
зобов'язаний у строк до 16.04.2014 р.

18.04.2014 року за вих. № 22 позивач направив
на адресу відповідача вимогу про
надання, протягом 2-ох календарних днів
з дня отримання цього листа, звіту про
реалізацію продукції та попередив
відповідача, що у випадку не надання
відповідного звіту позивач буде
вважати, що весь товар переданий по
договору між сторонами реалізований у
повному обсязі. Відповідно до
зворотного поштового повідомлення
лист був отриманий відповідачем 24.04.2014
р., таким чином надати звіт відповідач
був зобов'язаний у строк до 26.04.2014 р., але
цього не зробив.

Судом встановлено, що 05.05.2014 р.
відповідач частково сплатив
заборгованість у розмірі 150000,00 (сто
п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., таким чином
станом на 05.05.2014 р. заборгованість
відповідача по основній сумі боргу
склала 170282,88 (сто сімдесят тисяч двісті
вісімдесят дві) грн. 88 коп.

Однак, відповідачем погашення
заборгованості в повному обсязі
здійснено не було, що стало підставою
для звернення позивача з позовом до
суду з даним позовом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості за отриманий товар в
сумі 170282,88 грн. правомірна та
обґрунтована, така, що не спростована
відповідачем, тому підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2. в разі прострочення
покупцем оплати товару постачальник
має право вимагати, а покупець
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі
подвійної ставки НБУ, яка діє на момент
виконання зобов'язання, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 4503,14 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
692,78 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок суми інфляційних втрат, суд
дійшов висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат в сумі 5619,33 грн. підлягає
задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 3621,97 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Титан" (62472, м. Мерефа,
Харківський р-н, Харківської обл., вул.
Дніпропетровська, 223, к.8-8; ; п/р 1931 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО
300023) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелла" (61002, м.
Харків, вул. Дарвіна, 6; ;
п/р 3700 в АТ "УКРСИББАНК", МФО 351005)
заборгованість в розмірі 170282,88 грн.;
пеню в розмірі 4503,14 грн.; 3% річних в
розмірі 692,78 грн.; інфляційних втрат в
розмірі 5619,33 грн. та судовий збір в сумі
3621,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.07.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова