КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Справа№ 6/166

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 16.07.2014 року,

розглянувши апеляційні скарги
державного підприємства
«Укржитлосервіс» та товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» на рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року

у справі № 6/166 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр

інфотехнологій»

до державного підприємства
«Укржитлосервіс»

про стягнення 319407,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося з позовом закрите
акціонерне товариство
«Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан
Пауер» до державного підприємства
«Укржитлосервіс» про стягнення 319407,94
грн. за договором № 460106 від 01.01.1998 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
теплову енергію у гарячій воді за
вказаним вище договором, поставлену
протягом листопада-грудня 2006 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року замінено закрите
акціонерне товариство
«Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан
Пауер» на його правонаступника
товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» в частині стягнення
319407,94 грн., та замінено закрите
акціонерне товариство
«Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан
Пауер» на його правонаступника
публічне акціонерне товариство
«Екостандарт» в частині стягнення
305232,70 грн. Також, припинено провадження
у справі в частині стягнення 305232,70 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року по справі № 6/166
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» до державного
підприємства «Укржитлосервіс» про
стягнення 319407,94 грн. - задоволено
частково. Стягнуто з державного
підприємства «Укржитлосервіс» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» 269407,94 грн. боргу, 3194,08
грн. державного мита, 60,34 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Провадження в
частині стягнення 50 000,00 грн. припинено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 06.02.2014 року державне
підприємство «Укржитлосервіс»
звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року по справі № 6/166 скасувати в
частині стягнення з ДП
«Укржитлосервіс» на користь ТОВ «Центр
інфотехнологій» основного боргу у сумі
269 407,94 грн. та прийняти нове рішення,
яким стягнути з ДП «Укржитлосервіс» на
користь ТОВ «Центр інфотехнологій»
основного боргу в сумі 224 506,62 грн. В
обґрунтування своєї апеляційної
скарги, відповідач послався на те, що
згідно рішення суду першої інстанції
стягнуто на користь позивача суму
боргу в розмірі 269 407, 94 грн., яка була
визначена з урахуванням податку на
додану вартість, натомість на суму
податку позивач відмовився надавати
податкові накладні з посиланням на те,
що операції в межах договору
факторингу № 04/10/12 від 04.12.2012р. не є
об'єктом оподаткування ПДВ. За
твердженнями відповідача, оскільки
позивач не є платником податку на
додану вартість відсутні підстави для
стягнення на його користь суми боргу з
врахуванням суми такого податку,
відповідно сума, яка підлягає
стягненню в якості основного боргу
становить 224506,62 грн., а справляння
податку буде здійснюватись по факту
розрахунку з позивачем. Також, скаржник
просив поновити строк на подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року.

Крім того, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції від 06.02.2014 року
товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року по справі № 6/166
скасувати в частині припинення
провадження щодо стягнення 50 000 грн. та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги про стягнення з ДП
«Укржитлосервіс» на користь ТОВ «Центр
інфотехнологій» основного боргу у сумі
299 407,94 грн. задовольнити. Апеляційна
скарга ТОВ «Центр інфотехнологій»
ґрунтується на тому, що сума
заборгованості, яка підтверджена
відповідачем при підписанні угоди про
реструктуризацію № 4- 2011 від 31.10.2011р. у
відношенні боргу за період з 01.11.2006р. по
01.01.2007р. складає 299407,94 грн., а після
укладення вказаної угоди від
відповідача на рахунки позивача не
надходило жодних грошових коштів в
рахунок її сплати. Окрім того, згідно
доводів позивача, суд першої інстанції
приймаючи рішення зробив помилкові
висновки щодо оплати боргу сумою 50000
грн., оскільки платіж згідно платіжного
доручення від 27.02.2009р. № 1150 врахований
як оплата боргу по справі № 42/8, і вже
після сплати цих коштів у 2009р.
відповідачем в угоді про
реструктуризацію було визнано суму
заборгованості. Крім того, позивач
зазначає, що судом першої інстанції
помилково було стягнуто 20000 грн.,
оскільки вказана сума була сплачена
відповідачем за платіжним дорученням
№ 3351 від 26.01.2007 року. Також, скаржник
просив поновити строк на подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 року
відновлено скаржникам строк на подання
апеляційних скарг, апеляційні скарги
прийняті до провадження та спільного
розгляду.

У судових засіданнях 23.06.2014 року,
02.07.2014року, 09.07.2014 року та 16.07.2014 року
представники позивача, надали суду
свої пояснення по справі в яких, подану
апеляційну скаргу ТОВ «Центр
інфотехнологій» підтримали у повному
обсязі з доводами викладеними в ній та
просили її задовольнити, рішення
місцевого господарського суду
скасувати в частині припинення
провадження щодо стягнення 50 000 грн. та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги про стягнення з ДП
«Укржитлосервіс» на користь ТОВ «Центр
інфотехнологій» основного боргу у сумі
299 407,94 грн. задовольнити.

Проти задоволення апеляційної скарги
ДП «Укржитлосервіс» заперечили,
вважають її необґрунтованою та
безпідставною.

Представники відповідача у судових
засіданнях 23.06.2014 року, 02.07.2014року, 09.07.2014
року та 16.07.2014 року також надали суду
свої пояснення по справі в яких, подану
апеляційну скаргу ДП «Укржитлосервіс»
підтримали у повному обсязі з доводами
викладеними в ній та просили її
задовольнити, рішення господарського
суду міста Києва від 06.02.2014 року по
справі № 6/166 скасувати в частині
стягнення з ДП «Укржитлосервіс» на
користь ТОВ «Центр інфотехнологій»
основного боргу у сумі 269 407,94 грн. та
прийняти нове рішення, яким стягнути з
ДП «Укржитлосервіс» на користь ТОВ
«Центр інфотехнологій» основного
боргу в сумі 224 506,62 грн. Проти
задоволення апеляційної скарги ТОВ
«Центр інфотехнологій» заперечили,
вважають її необґрунтованою та
безпідставною.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

01.01.1998 р. між закритим акціонерним
товариством «Енергогенеруюча компанія
«Укр-Кан Пауер» (енергопостачальною
організацією) та виробничим житловим
ремонтно-експлуатаційним управлінням
Кабінету Міністрів України, яке було
реорганізовано в державне
підприємство «Укржитлосервіс»
(покупцем) було укладено договір на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води № 460106 (далі - договір).

Відповідно до умов договору (п. 1.1)
позивач зобов'язується виробляти,
систематично поставляти та передавати
у власність відповідачу теплову
енергію у вигляді гарячої води, а
відповідач зобов'язався приймати та
своєчасно здійснювати оплату за
поставлену теплову енергію у вигляді
гарячої води (п. 1.2).

Пунктом 6.5 вищезазначеного договору
передбачено, що відповідач самостійно
розраховується за прийняту теплову
енергію згідно з отриманим платіжним
дорученням не пізніше 28 числа
поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у період з листопада по
грудень 2006 року позивач поставив
відповідачу теплову енергію у вигляді
гарячої води на загальну суму 319407,94 грн.
Проте, відповідач належним чином умови
договору не виконав, поставлену
теплову енергію у вигляді гарячої води
не оплатив. Станом на день подання
позову до суду (28.02.2007р.) заборгованість
відповідача складала суму 319407,94 грн.

Так, як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року по справі № 6/166 позов ТОВ
«Центр інфотехнологій» до ДП
«Укржитлосервіс» про стягнення 319407,94
грн. - задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 269407,94
грн. боргу, 3194,08 грн. державного мита, 60,34
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.
Провадження в частині стягнення 50 000,00
грн. припинено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані до апеляційної
інстанції, проаналізувавши
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що апеляційні
скарги ДП «Укржитлосервіс» та ТОВ
«Центр інфотехнологій» слід
задовольнити частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року по справі № 6/166 змінити в
частині стягнення з відповідача 20000
грн. боргу за договором № 460106 від
01.01.1998р. за період споживання з 01.11.2006р.
по 01.01.2007р., виходячи з наступного.

Заборгованість, що є предметом спору
згідно вимог позовної заяви виникла за
період з листопада по грудень 2006р. у
розмірі 319407,94 грн. за договором на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води (особовий рахунок 460106) від
01.01.1998р., що укладений між спільним
підприємством «Укр-Кан Пауер» та
виробничим житловим
ремонтно-експлуатаційним управлінням
Кабінету Міністрів України. Угодою № 1
від 01.01.2000р. були внесені зміни до
договору в частині пролонгації
договору, вказана угода схвалена ДП
«Укржитлосервіс» 17.10.2003р.

Споживання теплової енергії згідно
договору за період з листопада по
грудень 2006р. підтверджено актами
приймання передачі товарної продукції
за листопад 2006р. № 11/2006-460106 в загальній
сумі з урахуванням ПДВ 142078,21 грн., та №
01.12.06-460106 в загальній сумі з урахуванням
ПДВ 202341,84 грн., всього на суму 344420,05 грн.

Внаслідок часткового погашення по сумі
25012,11 грн. при підтверджених реєстром
перерахувань пільг по теплопостачанню
в листопаді 2006р. № 371 від 10.11.2006р. (аркуш
справи 21), та реєстрами перерахувань
субсидій та пільг по теплопостачанню в
грудні 2006 року № 384 від 12.12.2006р. (аркуш
справи 22-24) заборгованість відповідача
становила 319407,94 грн. та була у вказаній
сумі заявлена до стягнення з
відповідача в судовому порядку.

Відповідно до наявної у справі угоди №
4-2011 від 31.10.2011р. про реструктуризацію
заборгованості за договором № 460106 на
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води (аркуш справи 106-107)
боржником визнано заборгованість за
договором в загальному розмірі 5126099,95
грн., в тому числі, за вказаною угодою
підтверджено залишок основного боргу
сумою 299407,94 грн., що виник за період з
01.11.2006р. по 01.01.2007р. та є предметом
розгляду судової справи 6/166.

Оплата боргу за договором № 460106 від
01.01.1998р. за період споживання з 01.11.2006р.
по 01.01.2007р. по сумі 20 000 грн., внаслідок
проведення вказаного платежу вже на
дату укладення угоди про
реструктуризацію від 31.10.2011р. не
заперечується позивачем та
підтверджується платіжним дорученням
№ 3351 від 26.01.2007 року на суму проведеної
оплати 20 000 грн., що відповідно свідчить
про відсутність в цій частині предмету
спору між сторонами внаслідок
погашення боргу та є підставою для
припинення провадження у справі згідно
положень п. 1-1 ч. 1ст. 80 ГПК України.

Зазначені обставини, при розгляді
справи судом першої інстанції не
перевірялись та не досліджувались,
наявна в матеріалах справи угода про
реструктуризацію від 31.10.2011р. боргу та
доводи сторін з цього приводу
помилково не враховані місцевим
господарським судом.

При цьому, відхиляються апеляційним
господарським судом доводи ТОВ «Центр
інфотехнологій» щодо відсутності
підстав для врахування в якості оплати
по вказаному періоду згідно договору
проведеної оплати в сумі 50 000 грн.
згідно наявного в матеріалах справи
платіжного доручення № 1150 від 27.02.2009р.
(аркуш справи 119), оскільки у
призначенні платежу платником було
зазначено про оплату за теплоенергію
за листопад 2006р. зг. pax. № 460106/2006-11/0059 від
06.11.2006р., а твердження позивача щодо
врахування вказаного платежу в рахунок
сплати боргу по справі № 42/8 не
підтверджені матеріалами справи.

Так, зокрема, предметом спору у справі
42/8 (рішення суду від 15.02.2011р.) були
вимоги до відповідача по сплаті
заборгованості, що утворилась згідно
договору в періоді з січня 2009 по
жовтень 2009р., з березня по листопад 2010
року. При вирішенні вказаного спору
судом не було встановлено факту
зарахування в оплату боргу за
оспорюваний період проведеного
платежу на суму 50 000 грн. згідно
платіжного доручення № 1150 від 27.02.2009р.,
рішення суду у вказаній справі
прийнято в лютому 2011 року, і не містить
жодного посилання на зазначене
платіжне доручення.

Відповідно до п.3.8. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року № 22
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу;
повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України; платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу».

Таким чином, проведення платежу на суму
50 000 грн. згідно платіжного доручення №
1150 від 27.02.2009р. свідчить про часткове
погашення заборгованості по вказаному
у призначенні платежу періоду (за
теплоенергію за листопад 2006р.), та є
підставою для припинення провадження в
частині розгляду вимог про її
стягнення з відповідача в межах
заявленого позову.

Щодо доводів позивача по зроблену
судом помилку під час виготовлення
рішення суду від 15.02.2011р. по справі 42/8,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки скаржником не було надано
суду відповідних доказів, зокрема
ухвали суду про виправлення помилки чи
описки у судовому рішенні. Такі докази
в матеріалах справи відсутні.

Згідно частини 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності з положеннями частини
першої статті 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

З урахуванням умов договору (п. 6.5
договору) строк виконання зобов'язання
по оплаті спожитої теплової енергії по
спірному періоду є таким, що настав та з
боку відповідача порушений, що є
підставою для стягнення вартості
спожитої теплової енергії згідно
судового рішення.

Загальна заборгованість, що залишилась
несплаченою по договору № 460106 від
01.01.1998р. за період споживання з 01.11.2006р.
по 01.01.2007р. складає суму в розмірі 249 407, 94
грн. (319 407, 94 грн. - 20 000 грн. - 50 000 грн.
проведених оплат).

Зазначена сума боргу є вартістю
спожитої теплової енергії згідно
договору в періоді з 01.11.2006р. по 01.01.2007р.
з урахуванням податку на додану
вартість (207 839, 95 грн. + 41 567, 99 грн.), що
відповідно підтверджено наявними в
матеріалах справи актами приймання
передачі товарної продукції за
листопад 2006р. № 11/2006-460106, та за грудень
2006р. № 01.12.06-460106 в яких окремо
визначалась вартість теплової енергії
без ПДВ та вказувалась сума податку.

Право на стягнення боргу за договором
№ 460106 від 01.01.1998р. до позивача (TOB «Центр
інфотехнологій») перейшло внаслідок
ліквідації підприємства -
правонаступника позивача (ПАТ
«Екостандарт»), відповідно до
укладених договорів факторингу (№ 28/09/12
від 28.09.2012р., № 04/10/12 від 04.10.2012р.).

Судова колегія апеляційного
господарського суду зазначає, що
умовами договору на постачання
теплової енергії передбачено обов'язок
споживача сплачувати на користь
енергопостачальної організації
вартість теплової енергії, а питання
сплати податку на додану вартість є
предметом регулювання податкового
законодавства, оскільки обидві сторони
договору були платниками вказаного
податку згідно свідоцтв про реєстрацію
платником ПДВ, про що вказано у розділі
11 договору № 460106 від 01.01.1998р.

Щодо тверджень відповідача про те, що
позивач відмовляється надати
податкові накладні, судова колегія
зазначає наступне. Питання сплати ПДВ
та виписки податкових накладних не
стосується умов договору, а
регулюється розділом V Податкового
кодексу України. Частиною 11 ст.201.10
Податкового кодексу України
передбачений порядок дій платника
податків у випадку коли йому
відмовляють у видачі податкової
накладної.

Так, у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Враховуючи зазначене та у
відповідності до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої, господарським
судам підсудні спори, що безпосередньо
стосуються укладення, виконання та
розірвання договорів. Судова колегія,
вважає, що порядок видачі податкової
накладної не стосується спору щодо
виконання спірного договору, а отже
такий спір про видачу податкової
накладної може бути предметом іншої
справи у відповідному суді.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевим господарським судом
помилково не було прийнято до уваги
сплачену відповідачем заборгованість
за платіжним дорученням № 3351 від 26.01.2007
року у сумі 20000 грн. в зв'язку з чим у цій
частині провадження у справі слід
припинити. В зв'язку з чим, сума боргу
відповідача перед позивачем складає
249407,94 грн. (269407,94 грн. - 20000 грн. = 249407,94
грн.).

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційні скарги ДП «Укржитлосервіс»
та ТОВ «Центр інфотехнологій» слід
задовольнити частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року по справі № 6/166 змінити в
частині стягнення з відповідача 20000
грн. боргу за договором № 460106 від
01.01.1998р. за період споживання з 01.11.2006р.
по 01.01.2007р. Провадження в частині
стягнення з відповідача 20000 грн. боргу
за договором № 460106 від 01.01.1998р. за
період споживання з 01.11.2006р. по 01.01.2007р.
припинити. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року по справі № 6/166 залишити без
змін.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 49 ГПК України пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 49, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства «Укржитлосервіс» на
рішення господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року у справі № 6/166
задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» на рішення
господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року у справі № 6/166 задовольнити
частково.

3. Рішення господарського суду
міста Києва від 06.02.2014 року по справі №
6/166 змінити в частині стягнення з
відповідача 20000 грн. боргу за договором
№ 460106 від 01.01.1998р. за період споживання
з 01.11.2006р. по 01.01.2007р.

Провадження в частині стягнення з
відповідача 20000 грн. боргу за договором
№ 460106 від 01.01.1998р. за період споживання
з 01.11.2006р. по 01.01.2007р. припинити.

В іншій частині рішення господарського
суду міста Києва від 06.02.2014 року по
справі № 6/166 залишити без змін.

4. Стягнути з державного
підприємства «Укржитлосервіс» (01133, м.
Київ, бульвар Лесі Українки, 24 літ. «А»,
ідентифікаційний код 32207896) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» (01054, м. Київ, вул.
Тургенєвська, 22, код 32531966) 2494 (дві тисячі
чотириста дев'яносто чотири) грн. 08 коп.
державного мита, 92 (дев'яносто дві) грн.
13 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу за
розгляд справи судом першої інстанції
та 200 (двісті) грн. 20 коп. судового збору
за розгляд справи судом апеляційної
інстанції пропорційно розміру
задоволених вимог.

5. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» (01054, м. Київ, вул.
Тургенєвська, 22, код 32531966) на користь
державного підприємства
«Укржитлосервіс» (01133, м. Київ, бульвар
Лесі Українки, 24 літ. «А»,
ідентифікаційний код 32207896) 590 (п'ятсот
дев'яносто) грн. 43 коп. судового збору
за розгляд справи судом апеляційної
інстанції пропорційно розміру
задоволених вимог.

6. Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 6/166 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 18.07.2014 року