ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 926/56/14

Колегія суддів Вищого господарського
суду України у складі:

Головуючого судді
Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Студенця В.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Чернівецькій областіна
рішення господарського суду
Чернівецької області від 12.03.2014 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 р. у
справі № 926/56/14 господарського суду
Чернівецької області

за позовомУправління освіти
Чернівецької міської ради

до третя особа проПриватного
підприємства "Ампір плюс" Державна
фінансова інспекція в Чернівецькій
області стягнення 191 978,00 грн.

за участю представників:

Управління освіти Чернівецької
міської ради - не з'явилися;

ПП "Ампір плюс" - Сухар Т.В.;

Державної фінансової інспекції в
Чернівецькій області - не з'явилися;

в с т а н о в и л а :

Управління освіти Чернівецької
міської ради звернулося до
господарського суду Чернівецької
області з позовом та просило суд
стягнути з відповідача - Приватного
підприємства "Ампір плюс" 191 978,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що:

- між сторонами у справі укладений
договір № 8 від 01.09.2008 р., згідно умов
якого позивач перерахував відповідачу
349 996 грн. за виконані роботи;

- Державною фінансовою інспекцією
в Чернівецькій області під час
проведення позапланової ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача встановлено завищення
вартості виконаних робіт згідно
договору № 8 від 01.09.2008 р. на суму 191 978,00
грн.;

- на підставі зазначеного, позивач
просить відшкодувати завдані йому
збитки у сумі 191 978,00 грн. (а.с.4-8).

Відповідач у справі - ПП "Ампір плюс" у
відзиві на позов заявлені вимоги
відхиляє, посилаючись на те, що роботи
виконані на суму, передбачену
договором, що підтверджується
підписаним сторонами без зауважень
актом приймання виконаних підрядних
робіт (а.с.80).

Крім того, відповідачем заявлено про
застосування позовної давності (а.с.86).

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 12.03.2014 р. у
задоволенні позову відмовлено
повністю (а.с.91-93).

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем до
матеріалів справи додані докази
виконання робіт за договором на
загальну суму 349 996,00 грн. Отже, підстави
для повернення коштів відсутні.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 р.
рішення господарського суду
Чернівецької області від 12.03.2014 р.
залишено без змін (а.с.145-152).

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою та просить їх
скасувати, прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права (а.с.158-162).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів, знаходить
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача відшкодувати
збитки у розмірі 191 978,00 грн., які завдані
ним в результаті завищення вартості
робіт, виконаних згідно умов договору
№ 8 від 01.09.2008 р.

Відповідна вимога позивача мотивована
тим, що ним оплачено завищену вартість
виконаних відповідачем робіт на суму 191
978,00 грн., що встановлено в акті
позапланової ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача від 23.07.2013 р. № 08-40/9, складеному
Державною фінансовою інспекцією в
Чернівецькій області.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції, з
яким погодилась апеляційна інстанція,
виходив з того, що у відповідача
відсутній обов'язок повертати
перераховані позивачем кошти.

Висновок судів щодо необгрунтованості
заявлених вимог є правильним,
враховуючи наступне.

Судами встановлено, що 01.09.2008 р. між
сторонами у справі укладено договір №
8, предметом якого є оплатне виконання
відповідачем за замовленням позивача
робіт з капітального ремонту
(відновлення покрівлі) ЗОШ № 8, на вул.
Дзержика, 22 в м. Чернівці.

При цьому, судами встановлено, що кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримані останнім від
позивача як оплата виконаних за таким
договором робіт, а отже, за наявності
правової підстави.

Крім того, виконання відповідачем та
прийняття позивачем робіт на суму 349
996,00 грн. підтверджується актом № 1
приймання виконаних підрядних робіт за
вересень 2008 року, який підписано
сторонами без зауважень.

Судами обгрунтовано відхилено
твердження позивача про те, що
підставою для повернення коштів є ті
обставини, що Державною фінансовою
інспекцією в Чернівецькій області під
час проведення позапланової ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача, в частині проведення
ремонтних робіт загальноосвітньої
школи № 8, в період з 01.09.2008 р. по 30.06.2013 р.,
встановлено завищення вартості
виконаних робіт згідно договору № 8 від
01.09.2008 р. на суму 191 978,00 грн.

Так, виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

У такому випадку, посилання на акт
Державної фінансової інспекції в
Чернівецькій області, як на підставу
для задоволення позовних вимог, є
неправомірними.

При цьому, згідно ст. 15 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єкту, що ревізується.
Довідка контрольно-ревізійного
управління чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Крім того, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: збитки,
протиправність поведінки особи, яка

заподіяла збитки; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення, за
загальним правилом, виключає настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Враховуючи встановлення судами факту
відсутності у діях відповідача всіх
елементів, необхідних для настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків, ними зроблено
правильний висновок про відмову у
задоволенні вимог позивача.

Отже, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість заявлених вимог.

В силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
При цьому, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Між тим, доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
17.04.2014 р., якою залишено без змін рішення
господарського суду Чернівецької
області від 12.03.2014 р., немає.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 р. у
справі № 926/56/14 господарського суду
Чернівецької області залишити без
змін, а касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернівецькій
області - без задоволення.

Головуючий суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Студенець В.І.