ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.14р. Справа № 904/221/14

За позовом Прокурора Кіровського
району м. Дніпропетровська в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центавра",
м.Дніпропетровськ

до відповідача-2: Дніпропетровського
міського управління юстиції в особі
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, м.Дніпропетровськ

до відповідача-3: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Солярис.",
смт. Ювілейне Дніпропетровської
області

третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Комунальне
підприємство "Спеціалізована
ремонтно-будівельна дільниця",
м.Дніпропетровськ

про визнання права комунальної
власності

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від прокуратури: Матісова О.В.,
посвідчення № 001453 від 27.08.2012 року,
прокурор відділу прокуратури м.
Дніпропетровська;

від позивача: Легенченко М.О.,
довіреність № 4/10-6 від 09.01.2014 року,
посвідчення № 12, видане 20.10.2010 року,
юрист КП "Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю"
Дніпропетровської міської ради;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Кіровського району м.
Дніпропетровська звернувся до
господарського суду в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської ради з позовом, у якому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 07.05.2014 року, просить:

- визнати право комунальної власності
територіальної громади міста
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради на на
будівлі і споруди, що складаються з:
центрального диспетчерського пункту,
літ. "А-5", площею 2 006,4 кв. м, прибудови до
котельної, літ. "Б-3", площею 924,2 кв. м,
будівлі котельної, літ. "В-2", площею 537,4
кв. м, будівлі центрального складу, літ.
"Г-2", площею 474,1 кв. м, споруд ангару, літ.
"Г'-2", площею 233,2 кв. м, навісу, літ. "2С-1",
що знаходяться за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 119 а,
оціночною вартістю 3 361 952,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання мирової угоди, затвердженої
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.07.2013р.
у справі №38/5005/11447/2012, майно, яке
належало до комунальної власності
передано товариству з обмеженою
відповідальністю "Солярис.". В
подальшому, за договором
купівлі-продажу від 28.07.2013 року вказане
майно перейшло у власність товариства
з обмеженою відповідальністю
"Центавра". Виходячи з того, що ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 року мирова угода,
укладена по справі №38/5005/11447/2012, визнана
недійсною, прокурор вважає, що на
момент відчуження спірного нерухомого
майна була відсутня воля власника -
територіальної громади, від імені якої
діє Дніпропетровська міська рада,
оскільки рішення щодо відчуження
об'єктів комунальної власності
відповідно до Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" не
приймалося. Тому прокурор просить
визнати право комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради на
зазначене нерухоме майно.

Відповідачі не скористалися наданим їм
правом на участь представників у
судовому засіданні, про день, час, та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином відповідно до вимог
частини 1 статті 64 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відзиву на позов відповідач-1,
відповідач-2 та відповідач-3 до суду не
надали, тому справа розглядається за
наявними в ній матеріалами (стаття 75
Господарського процесуального кодексу
України).

Комунальне підприємство
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" (третя особа-1) у повному
обсязі підтримує позицію позивача у
судовому процесі, про що зазначає
клопотанні № 41 від 02.04.2014 року та
просить здійснити розгляд справи за
відсутності представника третьої
особи-1.

19.06.2014 року прокурор подав до
господарського суду заяву про те, що
необхідність вжиття заходів до
забезпечення позову, які заявлялися
раніше, відсутня, а тому прокурор
просить залишити вказану заяву без
розгляду.

09.07.2014 року судом задоволено заяву
прокурора та залишено заяву про вжиття
заходів до забезпечення позову без
розгляду.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.03.2014
року здійснено заміну первісного
відповідача-2, реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, на належного -
Дніпропетровське міське управління
юстиції в особі реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.04.2014
року залучено до участі у справі у
якості відповідача-3: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Солярис.".

У судовому засіданні 09.07.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.07.2013
року у справі №38/5005/11447/2012 затверджено
мирову угоду від 18.07.2013 року між
Комунальним підприємством
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" Дніпропетровської міської
ради (третя особа-1), ПП "Інфоспектр" та
ТОВ "Солярис." (відповідач-3) у справі про
банкрутство Комунального підприємства
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" Дніпропетровської міської
ради. Вимоги кредитора - ТОВ "Солярис."
(відповідач-3) задоволені шляхом
передачі спірного майна у власність
ТОВ "Солярис.".

28.07.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Солярис."
(відповідач-3) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Центавра"
(відповідач-1) був укладений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, за
яким спірне майно було передане у
власність відповідача-1. Вартість
спірного майна становить 3 401 500,00 грн.

17.09.2013 року відповідач-3 звернувся до
господарського суду із заявою, якою, з
урахуванням уточнень від 18.09.2013 року,
просить визнати недійсною мирову угоду
та поновити провадження у справі №
38/5005/11447/2012. Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.2013
року мирову угоду визнано недійсною та
поновлено провадження у справі.
Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.10.2013 року провадження у справі №
38/5005/11447/2012 про банкрутство
Комунального підприємства
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" Дніпропетровської міської
ради - припинено.

Враховуючи те, що ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 року визнано
недійсною мирову угоду, укладену 18.07.2013
року між боржником та кредиторами та
затверджену ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області від
24.07.2013 року по справі №38/5005/11447/2012,
згідно з якою передавалися об'єкти
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади м.
Дніпропетровська, 29.01.2014 року
Дніпропетровською міською радою
прийнято рішення №15/47 "Про об'єкти
права комунальної власності
територіальної громади міста
Дніпропетровська", яким зобов'язано
комунальне підприємство
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" Дніпропетровської міської
ради вчинити дії щодо повернення, у
тому числі і спірних, об'єктів
нерухомості.

Тому прокурор вважає, що майно вибуло з
комунальної власності поза волею
власника.

Прокурор зазначає, що відповідач-1
набув право власності на спірне майно
від товариства з обмеженою
відповідальністю "Солярис.", яким
набуто право власності на спірне майно
на підставі мирової угоди, яка визнана
недійсною, тобто спірне нерухоме майно
вибуло з комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська поза волею власника,
що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до п.1.1 Статуту комунального
підприємства "Спеціалізована
ремонтно-будівельна дільниця"
Дніпропетровської міської ради
вказане підприємство є комунальним
унітарним комерційним підприємством.
Власником цього підприємства є
територіальна громада міста
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради (п.1.2.
Статуту). Відповідно до п.3.1. Статуту
майно комунального підприємства
знаходиться у комунальній власності і
закріплюється за підприємством на
праві господарського відання.
Відчуження нерухомого майна, яке є
комунальною власністю територіальної
громади міста, здійснюється за
рішенням власника, за ініціативою та
погодженням з органом, до сфери
управління якого входить підприємство.

Відповідно до п. 3.7. вищенаведеного
Статуту відчуження засобів
виробництва, які є комунальною
власністю територіальної громади
міста, здійснюється за рішенням
власника, за ініціативою та
погодженням з органом, до сфери
управління якого входить підприємство.

Згідно положень ч.2 ст. 78 Господарського
кодексу України орган, до сфери
управління якого входить комунальне
унітарне підприємство, є представником
власника - відповідної територіальної
громади і виконує його функції у межах,
визначених цим Кодексом та іншими
законодавчими актами.

Правом господарського відання є речове
право суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

За наведеного вбачається, що спірне
майно на момент відчуження знаходилося
у Комунального підприємства
"Спеціалізована ремонтно-будівельна
дільниця" на праві господарського
відання, тобто власником даного майна є
територіальна громада, а не саме
комунальне підприємство.

Питання щодо розпорядження майном, яке
належить до територіальної громади
міста регламентовано Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні".
А саме, статтею 16 вищевказаного
закону визначено, що матеріальною і
фінансовою основою місцевого
самоврядування є рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів, інші
кошти, земля, природні ресурси, що є у
комунальній власності територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів у
містах, а також об'єкти їхньої спільної
власності, що перебувають в управлінні
районних і обласних рад. Місцевий
референдум є формою вирішення
територіальною громадою питань
місцевого значення шляхом прямого
волевиявлення. Рішення про наділення
міських рад правами щодо управління
майном і фінансовими ресурсами, які є у
власності територіальних громад
районів у містах, приймається на
місцевих референдумах відповідних
районних у містах громад. У разі якщо
територіальна громада району в місті
внаслідок референдуму не прийме
рішення про передачу права управління
майном та фінансами відповідній
міській раді, а територіальна громада
міста або міська рада не прийняла
рішення про створення органів
місцевого самоврядування районів у
місті, міська рада здійснює управління
майном та фінансовими ресурсами, які є
у власності територіальних громад
районів у містах, та несе
відповідальність перед громадою
відповідного району у місті. Від імені
та в інтересах територіальних громад
права суб'єкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
також передбачено, що виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання прийняття рішень щодо
відчуження відповідно до закону
комунального майна.

В даному випадку питання відчуження
об'єктів комунальної власності на
користь ТОВ "Солярис." не приймалось на
місцевому референдумі та не
розглядалось на засіданні міської
ради, відповідні рішення міської ради
щодо відчуження вказаних об'єктів
нерухомості не приймались.

02.04.2014 року до господарського суду від
третьої особи-1 надійшло клопотання про
долучення документів до справи, серед
яких наявний Акт приймання-передачі
від 12.02.2014 року, згідно п. 1 якого
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центавра" (діючи на
виконання рішення сесії
Дніпропетровської міської ради № 15/47
від 29.01.2014 року "Про об'єкти права
комунальної власності територіальної
громади міста Дніпропетровська")
передало у комунальну власність
територіальної громади міста
Дніпропетровська, а Комунальне
підприємство "Спеціалізована
ремонтно-будівельна дільниця" прийняло
та облікувало на балансі наступне
нерухоме майно: центральний
диспетчерський пункт, літ. "А-5", площею 2
006,4 кв. м, прибудова до котельної, літ.
"Б-3", площею 924,2 кв. м, будівля котельної,
літ. "В-2", площею 537,4 кв. м, будівля
центрального складу, літ. "Г-2", площею
474,1 кв. м, споруди ангару, літ. "Г'-2",
площею 233,2 кв. м, навіс, літ. "2С-1", що
знаходяться за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 119 а.

Разом з тим господарський суд зазначає,
що відповідно до п. 26 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджених
Постановою КМ України № 703 від 22.06.2011
року, для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 наведеного Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до наявних у справі
матеріалів вбачається, що передача
спірного майна відповідно до
наведеного Акту приймання-передачі від
12.02.2014 року не є свідченням того факту,
що право власності перейшло від
відповідача-1 до позивача.

Відповідно до ч.4 ст.334 Цивільного
кодексу України права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.

Підставою для державної реєстрації є
наявність документів, передбачених
зазначеним вище Порядком, зокрема
рішення власника майна, уповноваженого
ним органу про передачу об'єкта
нерухомого майна з приватної
комунальну власність, яким у даному
разі є протокол Загальних зборів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центавра" про
передачу спірного майна позивачу,
однак відповідач-1 зазначеного
протоколу позивачу не надав.

Наявність лише Акту приймання-передачі
від 12.02.2014 року не може бути підставою
реєстрації права власності на спірне
майно, відповідно право власності на
спірне не є таким, що перейшло до
позивача.

Станом на час розгляду справи
власником спірного майна є
відповідач-1, підтвердженням чого є
наявні в матеріалах справи Витяг та
Інформаційна довідка з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

У той же час суд зазначає, що позивач
вимагав від відповідача-1 повний
перелік документів, необхідних для
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно. Однак протокол
загальних зборів відповідачем-1 не було
надано. Отже відповідачем-1 не
визнається право власності позивача на
нерухоме майно, тобто спір існує.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
передбачає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України право власності - це право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Суд зазначає, що прокурором обрано
правильний спосіб захисту прав. За
наявності Акту приймання передачі
майна вимога про витребування майна
була б невірною, оскільки майно
фактично передане. Однак, оскільки
відповідачем-1 не передані документи,
необхідні для державної реєстрації
права власності, то наявне невизнання з
боку відповідача-1 права власності
позивача, що є підставою для визнання
права власності в судовому порядку.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Отже, господарський суд вважає, що
вимоги прокурора про визнання права
комунальної власності на спірне майно
підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про судові
витрати, господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 2.2.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» господарським судам слід
враховувати, що судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна (в тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Стосовно розподілу судового збору
господарський суд вважає неможливим
застосування загальних положень
Господарського процесуального кодексу
України та вважає необхідним
застосування правил ч.2 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України з наступних підстав.

Спірне майно було придбане Товариство
з обмеженою відповідальністю "Солярис."
на підставі мирової угоди від 18.07.2013
року, затвердженої ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.07.2013 року, потім продане
останнім відповідачу-1 на підставі
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 28.07.2013 року. Однак після
відчуження майна Товариство з
обмеженою відповідальністю "Солярис."
звернулося до господарського суду із
заявою про визнання вказаної мирової
угоди недійсною. Але, після задоволення
клопотання та визнання мирової угоди
недійсною, та враховуючи положення ст.
216 ЦК України (у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала від цього правочину),
відповідачем-3 не було здійснено жодних
дій щодо повернення спірного майна у
комунальну власність територіальної
громади міста Дніпропетровська, хоча
відповідач-3 мав достатньо часу для
цього з моменту визнання мирової угоди
недійсною і до звернення прокурора з
позовом до суду.

Таким чином, спір виник внаслідок
неправильних дій саме відповідача-3:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солярис.".

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, судовий збір у
розмірі 67 239,04 грн. (3 361 952,00 грн. * 2%)
підлягає стягненню з товариства з
обмеженою відповідальністю "Солярис."
на користь державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право комунальної власності
територіальної громади міста
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради (49000, м.
Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 75,
ідентифікаційний код 26510514) на
центральний диспетчерський пункт, літ.
"А-5", площею 2 006,4 кв. м, прибудову до
котельної, літ. "Б-3", площею 924,2 кв. м,
будівлю котельної, літ. "В-2", площею 537,4
кв. м, будівлю центрального складу, літ.
"Г-2", площею 474,1 кв. м, споруди ангару,
літ. "Г'-2", площею 233,2 кв. м, навіс, літ.
"2С-1", що знаходяться за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 119 а.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солярис." (52005,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Теплична, буд. 21, ідентифікаційний
код 36606935) в доход Державного бюджету
України в особі Управління Державної
Казначейської Служби України у
Жовтневому районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (49027, м. Дніпропетровськ, пл.
Шевченка, 7; , рахунок
3005 в Відділенні банку ГУДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012, код
бюджетної класифікації 22030001) судовий
збір у розмірі 67 239,04 грн., про що видати
наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.07.2014 року.

Суддя
О.М. Крижний