ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р.
Справа № 914/4072/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Галушко Н.А.

при секретарі судового засідання
Бохонок В.З.

з участю представника позивача Басюк
О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам'янка-Бузької центральної районної
лікарні на рішення господарського суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
по справі №914/4072/13 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Енергосантехсервіс» до
Кам'янка-Бузької центральної районної
лікарні про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю
«Енергосантехсервіс» звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовом до Кам'янка-Бузької
центральної районної лікарні. Позивач
просив суд стягнути з відповідача 54 252,46
грн. основного боргу, 2925,17 грн.
відсотків річних та 14 317,20 грн. пені за
неналежне виконання договору № 166 від 01
грудня 2011 року.

Господарський суд Львівської області
(суддя Матвіїв Р.І.) рішенням від 28 січня
2014 року позов задовольнити частково.
Стягнув з Кам'янка-Бузької центральної
районної лікарні на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Енергосантехсервіс» 40410,26 грн.
основної заборгованості, 2 178,54 грн. 3%
річних, 3 059,48 грн. пені та відшкодував
судовий збір у сумі 1101,12 грн. Суд
відмовив у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення 13842,20 грн. основного
боргу, 746,61 грн. 3% річних, 11 257,72 грн. пені.

Кам'янка-Бузька центральна районна
лікарня подала апеляційну скаргу,
просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 28 січня 2014 року по справі
№914/4072/13 і припинити провадження у
справі.

Суд відкладав розгляд справи,
оголошував перерви у судових
засіданнях. У всіх випадках про розгляд
справи сторонам повідомлено належним
чином.

У судовому засіданні 28 травня 2014 року
суд оглянув оригінали договорів, актів
виконаних робіт і ухвалив продовжити
строк розгляду спору та відкласти
розгляд справи на 11 червня 2014 року.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу,
матеріали справи, заслухав пояснення
представників сторін і вважає, що
рішення господарського суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
по справі №914/4072/13 слід залишити без
змін з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи сторони 01
грудня 2011 року уклали договір № 166, за
умовами якого позивач зобов'язався
виконати за завданням замовника
наступні види робіт: гідрохімічне
очищення системи опалення блоку А,
блоку Б, пральні, моргу, гаражів ЦРЛ по
вул. Перемоги, 29а м. Кам'янка-Бузька, а
відповідач - прийняти та оплатити вище
перелічені роботи згідно з актами
виконаних робіт (п. 1.1., 1.2.).

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору ціна
договору становить 134 998,46 грн. Кінцева
ціна договору визначається по фактично
виконаним об'ємам і актах виконаних
робіт, в цінах на момент їх оплати.

Відповідно до п. 3.3. договору кінцевий
розрахунок проводиться замовником не
пізніше грудня 2011 року після повного
виконання робіт, включаючи усунення
виявлених у процесі приймання
недоліків.

Факт виконання робіт за договором № 166
від 01 грудня 2011 року позивач
підтверджує актами приймання
виконаних робіт за грудень 2011 року та
довідками про вартість виконаних
робіт, а саме: гідрохімічне очищення
системи опалення блоку "А" на суму 50 000
грн., гідрохімічне очищення системи
опалення пральні на суму 6209,11 грн.,
гідрохімічне очищення системи
опалення гаражів на суму 4708,92 грн.,
гідрохімічне очищення системи
опалення моргу на суму 5 820,46 грн.,
гідрохімічне очищення системи
опалення блоку "А" на суму 14007,51 грн.,
гідрохімічне очищення блоку "Б" на суму
40410,26 грн.

За твердженням позивача, відповідач
оплатив частину виконаних робіт у сумі
80746,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № U528187 від 27.03.2012р. та
банківською випискою від 28.03.2012р. про
надходження на рахунок позивача коштів
у сумі 80746 грн. за гідрохімічне очищення
системи опалення на підставі угоди від
01.12.2011р.

Предметом спору є стягнення 54252,46 грн.
основного боргу (13842,20 грн. - вартість
виконаних і прийнятих робіт по
гідрохімічному очищенні системи
опалення блоку «А» та 40410,26 грн. -
вартість виконаних і прийнятих робіт
по гідрохімічному очищенні системи
опалення блоку «Б»), 14317,20 грн. пені за
прострочення оплати, 2925,17 грн. - 3%
річних.

Господарський суд Львівської області
дійшов висновку, що стягненню підлягає
40410,26 грн. основного боргу за виконані
роботи з гідрохімічного очищення
блоку "Б" за договором № 166 від 01 грудня
2011 року, підтвердженням чого є акт
приймання виконаних робіт за грудень
2011 року та довідка про вартість
виконаних робіт гідрохімічне очищення
блоку "Б" на суму 40410,26 грн. Також суд
стягнув 2 178,54 грн. 3% річних, 3059,48 грн.
пені за період прострочення з 01 січня
2012 року до 01 липня 2012 року. У решті
позову суд відмовив.

Постановляючи рішення суд виходячи з
положень п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України про те, що однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків, є договори та інші
правочини вказав, що сторони, уклавши
договір № 166 від 01.12.2011 року про
виконання робіт, визначили взаємні
права та обов'язки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Також суд першої інстанції керувався
положеннями Цивільного кодексу
України, які регулюють правовідносини
за договором підряду:

- ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу
України, згідно з якими за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові;

- ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України,
якою установлено - якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Суд першої інстанції констатував, що
сторони виконували умови договору № 166
від 01.12.2011р. Позивач виконав обумовлені
договором роботи на загальну суму 121
156,26 грн., що підтверджується належними
доказами, зокрема, актами приймання
виконаних робіт від 30.12.2011р. та 26.12.2011р.
Матеріалами справи підтверджено факт
часткової оплати відповідачем
виконаних робіт згідно з договором № 166
від 01.12.2011р. на суму 80 746 грн.

Актом приймання виконаних робіт від
26.12.2011р. по об'єкту блоку "Б" згідно з
договором № 166 від 01.12.2011р.,
підтверджується виконання робіт
підрядником та прийняття робіт
замовником на суму 40 410,26 грн. Докази
оплати вказаних робіт у матеріалах
справи відсутні. Тому означена сума
підлягає стягненню.

Акт приймання виконаних робіт від
26.12.2011р. за гідрохімічне очищення
системи опалення блоку "А"
Кам'янка-Бузької ЦРЛ на суму 13842,20 грн.
складений на підставі договору № 166/1
від 01.12.2011р., який не є підставою
позовних вимог.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги, як належні і допустимі докази,
подані представником відповідача
копії договорів № 166 та № 166/1 від
05.02.2011р. та актів виконаних робіт, що
мали б свідчити про виконання вказаних
договорів сторонами, оскільки такі не
оформлені, не складені, не завірені
належним чином, не підтверджують
доводів представника відповідача.

При цьому суд, окрім розділу V ГПК
України, врахував і роз'яснення
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011 N
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", п. 2.5. якої
передбачено, що будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" письмові докази
подаються в оригіналі або в належним
чином засвідченій копії. Якщо
документи, які мають значення для
правильного вирішення спору, і підписи
на них виготовлені стороною за
допомогою будь-яких технічних засобів,
то такі документи повинні прийматись
господарським судом як письмові
докази, досліджуватись та оцінюватись
за загальними правилами ГП). У разі
невідповідності наданих суду копій
документів згаданим вимогам вони не
вважаються належними і допустимими
доказами і не беруться судом до уваги у
вирішенні спору.

Вирішуючи спір у частині стягнення
пені та 3% річних господарський суд
Львівської області керувався
приписами: ст. 530 Цивільного кодексу
України, згідно з якими якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін);
ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України
про те, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання); ч. 1
ст. 612 Цивільного кодексу України про
те, що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Суд першої інстанції з урахуванням
умов п. 3.3. договору № 166 від 01.12.2011р. про
те, що кінцевий розрахунок проводиться
замовником не пізніше грудня 2011 року
після повного виконання робіт та дати
оплати частини виконаних робіт у сумі
80746 грн. - 27.03.2012р. дійшов висновку, що
відповідач з 01.01.2012р. вважається таким,
що прострочив виконання зобов'язання
за договором № 166 від 01.12.2011р.

З урахуванням вищевикладеного та
положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України суд визнав правомірною і
задовольнив вимогу про стягнення 3%
річних у сумі 2 178,56 грн.

Вирішуючи питання про стягнення пені
суд керувався приписами ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України про те, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання та п.
6 ст. 232 Господарського кодексу України,
згідно з яким нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Договором № 166 від 01.12.2011р. (п. 6.4) сторони
визначили, що при несвоєчасній оплаті
замовником вартості виконаних
підрядником робіт, він виплачує
підряднику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
перевищення терміну від суми не
перерахованих коштів.

Враховуючи наведені положення закону і
договору суд вказав, що з огляду на
встановлений факт порушення
відповідачем умов договору щодо
оплати, стягненню підлягає пеня за
шість місяців з моменту виникнення
заборгованості, тобто з 01.01.2012р. до
01.07.2012р. у сумі 3059,48 грн.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладав на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Львівський апеляційний господарський
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції.

У судовому засіданні 28 травня 2014 року
апеляційний суд оглянув надані
позивачем оригінали укладених
сторонами договорів № 166 від 01 січня 2011
року, № 166/1 від 01 січня 2011 року, акти
виконаних робіт і довідки про вартість
виконаних робіт, розрахунки договірної
ціни, зведений кошторисний розрахунок.
Також суд оглянув і надані
відповідачем оригінали договорів № 166
від 05 січня 2011 року, № 166/1 від 05 січня 2011
року, акти виконаних робіт і довідки
про вартість виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції констатує,
що надані позивачем оригінали доказів
підписано сторонами, усі записи про
дати укладення договорів, підписання
актів і довідок (КБ-2в,КБ-3) із
зазначенням договорів № 166 від 01 січня
2011 року, № 166/1 від 01 січня 2011 року
виконано чорнильною ручкою. Натомість
записи у наданих відповідачем
договорах, актах і довідках виконано
олівцем. З наданих відповідачем
документів неможливо встановити, які
саме договори були зареєстровані у
казначействі. Інших доказів відповідач
не надав.

Відповідач стверджує, що договори № 166
від 01 січня 2011 року, № 166/1 від 01 січня 2011
року було переукладено і дійсними є
договори № 166 від 05 січня 2011 року, № 166/1
від 05 січня 2011 року. Однак своїх
примірників оригіналів договорів № 166
від 01 січня 2011 року, № 166/1 від 01 січня 2011
року на вимогу суду не надав.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається.

У матеріалах справи відсутні докази
припинення чи розірвання договорів №
166 від 01 січня 2011 року, № 166/1 від 01 січня
2011 року. У договорах № 166 від 05 січня 2011
року, № 166/1 від 05 січня 2011 року немає
вказівки про втрату чинності
попередньо укладених договорів.

Суд апеляційної інстанції констатує й
той факт, що відповідач не заперечує
факту виконання робіт позивачем по
об'єкту блоку "Б" на суму 40410,26 грн. та
прийняття їх відповідачем за актом
приймання виконаних робіт від 26.12.2011р.

Також відповідач не заперечує і не
спростовує факту прийняття ним
виконаних позивачем робіт за актами
приймання виконаних робіт за грудень
2011 року та довідками про вартість
виконаних робіт, а саме: гідрохімічне
очищення системи опалення блоку "А" на
суму 50 000 грн., гідрохімічне очищення
системи опалення пральні на суму 6209,11
грн., гідрохімічне очищення системи
опалення гаражів на суму 4708,92 грн.,
гідрохімічне очищення системи
опалення моргу на суму 5 820,46 грн.,
гідрохімічне очищення системи
опалення блоку "А" на суму 14007,51 грн.

Оскільки роботи з гідрохімічного
очищення системи опалення блоку "А"
Кам'янка-Бузької ЦРЛ на суму 13842,20 грн.
виконувались за договором № 166/1 від
01.12.2011р., який не є підставою позовних
вимог, то суд правомірно відмовив у
стягненні суми 13 842,20 грн. Ця сума була
предметом розгляду судом у справі
№914/1170/14, що розглядалась господарським
судом Львівської області.

Однією із основних засад судочинства,
визначених ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Постановляючи оскаржене рішення
господарський суд Львівської області
дослідив усі обставини справи, надані
докази, дав їм належну юридичну оцінку
та правильно застосував норми
матеріального і процесуального права
щодо вирішення спору і розподілу
судових витрат. Отже, рішення
господарського суду Львівської
області від 28 січня 2014 року по справі
№914/4072/13 є обґрунтованим, відповідає
вимогам закону. Доводи ж апеляційної
скарги цього висновку не спростовують,
а тому законних підстав для скасування
оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
по справі №914/4072/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Кам'янка-Бузької
центральної районної лікарні без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Галушко Н.А.