КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р. Справа№ 910/7359/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Сліпченко В.В. - дов. від
24.04.2014 року б/н

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім „Еліт"
на рішення господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 року

у справі № 910/7359/14 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного підприємства
„БТК-ЛАД" (м. Черкаси)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім „Еліт"
(м. Київ)

про стягнення 38 400 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося Приватного підприємства
„БТК-ЛАД" з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Торговий
дім „Еліт" про стягнення з відповідача
на користь позивача боргу у розмірі 38 400
грн.

Рішенням від 19.05.2014 року господарський
суд міста Києва позов задовольнив
повністю. Стягнув з ТОВ „ТД „Еліт" з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь ПП
„БТК-ЛАД" 38 400 грн. основного боргу та 1
827 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду ТОВ „ТД
„Еліт" звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 року по справі № 910/7359/14
та прийняти нове рішення по справі,
яким відмовити в позові повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року
апеляційна скарга ТОВ „ТД „Еліт" була
прийнята до провадження та призначено
розгляд справи № 910/7359/14 у судовому
засіданні за участю представників
сторін.

Розпорядженням секретаря судової
палати від 03.07.2014 року склад судової
колегії змінювався.

В судове засідання 03.07.2014 року
повноважні представники відповідача
не з'явилися та про причини неявки суд
не повідомили, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Після обговорення
судова колегія дійшла висновку, що
неявка повноважних представників
відповідача не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті. В судовому
засіданні 03.07.2014 року представник
позивача проти вимог апеляційної
скарги заперечував.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши застосування
норм матеріального та процесуального
права судом першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги
судова колегія апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
Приватним підприємством „БТК-ЛАД" було
надано Товариству з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім „Еліт"
транспортні послуги.

Господарський суд зазначає, що
цивільні права і обов'язки виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України, а саме
безпосередньо з правочинів,
господарських договорів та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) - тобто
погодженою дією двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 205 Господарського
процесуального кодексу України
правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі; сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

За приписом ч. 1 ст. 206 Цивільного
кодексу України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Стаття 218 Цивільного кодексу України
встановлює, що недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

З позовної заяви вбачається, що на
виконання умов домовленості позивачем
надано відповідачу послуги з
організації перевезення вантажу, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами здачі-приймання робіт
(надання послуг): № ОУ-0000013 від 19.12.2013, №
ОУ-0000013 від 16.10.2013, № ОУ-0000007 від 30.01.2014, №
ОУ-0000010 від 07.11.2013 на загальну суму 38400
грн., які підписані сторонами без
зауважень та скріплені печатками.

На оплату наданих послуг позивач
виставляв відповідачу рахунки-фактури:
від 30.01.2014 року № СФ-0000007, від 19.12.2013 року
№ СФ-0000013, від 07.11.2013 року № СФ-0000010, від
28.10.2013 року № СФ-0000020, від 25.10.2013 року №
СФ-0000025, від 16.10.2013 року № СФ-0000013.

За наслідками дослідження матеріалів
справи, судом встановлено, що позивач
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
надання послуг, однак відповідач за
надані послуги з позивачем не
розрахувався.

За приписом ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак, факт надання послуг позивачем
та прийняття їх відповідачем свідчить
про укладення між сторонами правочину,
у відповідності до ст.ст. 202, 205, 207
Цивільного кодексу України, яка
відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 180 ГК
України, п. 1 ст. 181 ГК України та містять
ознаки надання послуг транспортного
експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
„Про транспортно-експедиторську
діяльність"
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
„Про транспортно-експедиторську
діяльність" експедитор зобов'язаний
надавати транспортно-експедиторські
послуги згідно з договором
транспортного експедирування і
вказівками клієнта, погодженими з
експедитором у встановленому
договором порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідач в порушення свого грошового
зобов'язання вартість отриманих послуг
не сплатив.

Відтак, враховуючи наведене,
господарський суд дійшов висновку, що
на час вирішення спору в суді вартість
не оплачених послуг відповідачем за
актами здавання-приймання виконаної
роботи становить 38400,00 грн.

Місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку, що з правовідносин як
склалися між сторонами (в тому числі зі
змісту актів здачі-приймання робіт
(надання послуг) неможливо визначити
строк, за яким у відповідача виник
обов'язок оплатити наданих послуг.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Вимогою від 17.03.2014 року, що направлена
відповідачу поштою, позивач звернувся
до відповідача з вимогою оплатити
заборгованість за надані послуги за
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг): від 19.12.2013 року № ОУ-0000013, від
16.10.2013 року № ОУ-0000013, від 30.01.2014 року №
ОУ-0000007, від 07.11.2013 року № ОУ-0000010 у
розмірі 38 400 грн.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що з урахуванням приписів
ст. 530 Цивільного кодексу України на
момент розгляду справи судом, строк
виконання відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті наданих послуг
настав.

Проте, доказів сплати відповідачем
вартості наданих послуг матеріали
справи не містять, а відтак факт
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати взятих на
себе зобов'язань доведено позивачем
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Таким чином, враховуючи відсутність в
матеріалах справи доказів оплати
відповідачем вартості наданих послуг у
розмірі 38 4000 грн., місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
на момент розгляду спору у суді борг
відповідача перед позивачем становить
- 38 400 грн.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Торгови
дім „Еліт" на рішення господарського
суду міста Києва від 19.05.2014 року по
справі № 910/7359/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 19.05.2014 року по справі №
910/7359/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/7359/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано___7.07.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
О.М. Коротун

В.В. Сулім