КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. Справа№ 925/461/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Давидюк Ю.А. - дов. від
07.07.2014 року б/н

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Богдан-Логістик" на
рішення господарського суду
Черкаської області від 03.06.2014 року

у справі № 925/461/14 (суддя Боровик С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „Метал
Інвест" (м. Черкаси)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Богдан-Логістик" (м.
Черкаси)

про стягнення 36 002 грн. 26 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської
області звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„Метал Інвест" з позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Богдан-Логістик" про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
основного боргу 33 364 грн. 44 коп., пені у
розмірі 2 062 грн. 08 коп., інфляційного
збільшення суми боргу у розмірі 100 грн.
87 коп., 3% річних 474 грн. 87 коп.

Рішенням від 03.06.2014 року господарський
суд Черкаської області позов
задовольнив частково. Стягнув з ТОВ
„Богдан-Логістик" на користь ТОВ
„Компанія Метал Інвест" 33 364 грн. 44 коп.
основної заборгованості, 61 грн. 15 коп.
інфляційних, 474 грн. 87 коп. 3% річних, 2 062
грн. 08 коп. пені, в рахунок
відшкодування витрат зі сплати
судового збору 1 824 грн. 98 коп. В іншій
частині позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду ТОВ
„Богдан-Логістик" звернулося до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Черкаської області від 03.06.2014 року по
справі № 925/461/14 частково та відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 27 402 грн. 65 коп.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 року
апеляційна скарга ТОВ
„Богдан-Логістик" була прийнята до
провадження та призначено розгляд
справи № 925/461/14 у судовому засіданні за
участю представників сторін.

В судове засідання 08.07.2014 року
повноважні представники відповідача
не з'явилися. Відповідач надіслав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке після обговорення судова
колегія відхилила, оскільки відповідач
є юридичною особою, яка має штат
працівників, та в разі неможливості
участі одного представника його може
бути замінити інший представник, в тому
числі і найманий. В судовому засіданні
08.07.2014 року представник позивача проти
вимог апеляційної скарги заперечував з
підстав, викладених у запереченні на
апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши застосування
норм матеріального та процесуального
права судом першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги
судова колегія апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
01.03.2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компанія „Метал
Інвест" (власник) та Товариство з
обмеженою відповідальністю
„Богдан-Логістик" (користувач) уклали
договір від № 026, відповідно до умов
якого власник бере на себе зобов'язання
надавати користувачу послугу з
відведення зливових та стічних вод з
території користувача та
транспортування їх в річку Дніпро з
використанням власного зливового
колектора.

П. 4.1 договору від 01.03.2010 року № 026
встановлено, що розрахунки за скид
стічних вод здійснюються користувачем
на підставі двохсторонніх актів шляхом
переказу грошових коштів на поточний
рахунок власника протягом п'яти
календарних днів після виставлення
рахунку. Не підписання акту не звільняє
користувача від оплати рахунку
відповідно до цього договору.

Додатковою угодою від 02.08.2010 року
сторони виклали п. 1.1. договору від
01.03.2010 року № 026 в наступній редакції: за
цим договором власник бере на себе
зобов'язання надавати користувачу
послугу з відведення зливових,
дренажних (ґрунтових) та стічних вод з
території користувача та
транспортування їх в річку Дніпро з
використанням власного зливового
колектора.

Кількість стічних вод, що скидаються в
зливовий колектор, повинно
обліковуватися
контрольно-вимірювальним приладом,
який користувач встановлює своїми
силами за власні кошти. До встановлення
контрольно-вимірювального приладу
кількість стічних вод, які надходять в
зливну каналізацію, визначається з
урахуванням обсягу дренажних та
ґрунтових вод у кількості 800 м. куб. на
місяць згідно Протоколу узгодження
обсягу дренажних та ґрунтових вод, який
підписано сторонами.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що за правовою природою
даний договір є договором про надання
послуг і відповідає вимогам ст. 901
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 599 та 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, яке припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

На підтвердження виконання своїх
зобов'язань по договору від 01.03.2010 року
№ 026 позивач надав Акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг): від 25.06.2013 року №
553 на суму 5 560 грн. 74 коп., від 31.07.2013 року
№ 734 на суму 5 560 грн. 74 коп., від 29.08.2013
року № 823 на суму 5 560 грн. 74 коп., від
30.09.2013 року № 965 на суму 5 560 грн. 74 коп.,
від 31.10.2013 року № 1129 на суму 5 560 грн. 74
коп., від 29.11.2013 року № 1234 на суму 5 560 грн.
74 коп., та виставлені відповідачу
рахунки на оплату на зазначені суми.

Як встановлено статтею 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору від 01.03.2010 року № 026
встановлено, що розрахунки за скид
стічних вод здійснюються користувачем
на підставі двохсторонніх актів шляхом
переказу грошових коштів на поточний
рахунок власника протягом п'яти
календарних днів після виставлення
рахунку. Не підписання акту не звільняє
користувача від оплати рахунку
відповідно до цього договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідач стверджує, що з 18.06.2013 року
він підключився до водогону КП
„Черкасиводоканал" та здійснив
демонтаж обладнання, без якого не
можливе проведення відкачування
дренажних стоків, а отже вартість
фактично наданих позивачем послуг
становить 3 768 грн. 69 коп. на місяць.

Листами від 19.06.2013 року № 122/13, від 03.07.2013
року № 127/13, від 13.08.2013 року № 175/13 він
повідомляв про припинення скидання
дренажних стоків до зливного
колектору, а листами від 31.07.2013 року №
168/13 та від 27.08.2013 року № 186/13 він
запрошував позивача на територію для
засвідчення факту відсутності
технічної можливості скиду стоків у
зливовий колектор.

Втім колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про те, що факт виконання ПП
„Агросервіс-Плюс-Ц" робіт з демонтажу
дренажних насосів прохідного тунелю,
який зафіксовано в Акті приймання
виконаних робіт за березень 2013 року,
спростовується наданими позивачем
доказами того, що 31.07.2013 року з колодязя
(технологічного тунелю) по проїзду
Енергобудівельників, який належить ТОВ
„Богдан-Логістик" і закритий на замок,
двома насосами через гумовий рукав ДУ-50
відкачувалася вода, яка потрапляла на
територію ТОВ „ВС ЛІТ" і підтоплювала
опори газопроводу ТОВ „Разек Черкаси",
а саме: лист ТОВ „ВС ЛІТ" від 31.07.2013 року
№ 43, лист ТОВ „ВС ЛІТ" від 31.07.2013 року
№41, лист ТОВ „Разек Черкаси" 30.07.2013 року
№ 1/30-07-13 від, Акт від 31.07.2013 року,
фотознімки (а.с.68-77).

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, що відповідач в порушення
вимог Додаткової угоди від 02.08.2010 року
не встановив своїми силами за власні
кошти контрольно-вимірювальний прилад
для обліку кількості стічних вод, що
скидаються в зливовий колектор
позивача, без якого неможливо
встановити фактичний скид дренажних
вод та зменшення скиду дренажних
(ґрунтових) вод з території
користувача.

Таким чином визначення розміру плати
за скид вод відбувається з визначенням
у відповідності до п. 3.2 договору від
01.03.2010 року № 026 та відповідно до
протоколу узгодження обсягу дренажних
і ґрунтових вод та визначається у
розмірі 800 м. куб.

Відповідач стверджує, що відповідно до
п. 4.3 договору від 01.03.2010 року № 026 в разі
наявності заборгованості більш ніж за
два місяці власник припиняє приймати
стоки. При чому відповідач стверджує,
що припинення приймання стоків є
обов'язком позивача.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що умови договору не містять обов'язку
позивача припиняти прийняття стоків.
Таким чином колегія суддів
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
виконання п. 4.3 договору від 01.03.2010 року
№ 026 є саме правом позивача. З огляду на
таке колегія суддів апеляційного
господарського суду не приймає до
уваги розрахунок відповідача на 8 612
грн. 61 коп., як такий що не відповідає
умовам договору.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду приходить до висновку, що місцевий
господарський суд правомірно стягнув з
ТОВ „Богдан-Логістик" на користь ТОВ
„Компанія „Метал Інвест" 33 364 грн. 44
коп. заборгованості за надані послуги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України
встановлюється, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 4.2 договору від 01.03.2010
року № 026 за несвоєчасну оплату
розрахунків користувач сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховується пеня, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Позивач просив суд стягнути на свою
користь пеню у розмірі 2 062 грн. 08 коп. за
період з 30.06.2013 року по 11.03.2014 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру пені та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно стягнув пеню у розмірі 2
062 грн. 08 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Позивач просив суд стягнути на свою
користь інфляційні втрати в розмірі 100
грн. 87 коп. за період з липня 2013 року по
лютий 2014 року та 3% річних в розмірі 474
грн. 87 коп. за період з 30.06.2013 року по
11.03.2014 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру інфляційних втрат
та 3% річних та дійшла висновку, що
місцевий господарський суд правомірно
стягнув 3% річних в розмірі 474 грн. 87 коп.
та обмежив розмір стягуваної суми
інфляційних втрат до 61 грн. 15 коп.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Богдан-Логістик" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 03.06.2014 року по справі №
925/461/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 03.06.2014 року по
справі № 925/461/14 залишити без змін.

3. Справу № 925/461/14 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано__10.07.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
О.М. Коротун

В.В. Сулім