ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 Справа № 920/137/14

Господарський суд Сумської області у
складі: головуючого - судді Рунової
В.В.,

при секретарі Балицькому В.В.,

за участю представників:

позивача - Пількевич В.В.

відповідача - Шило О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Сумської області матеріали справи
№920/137/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»,
м.Шостка Сумської області

про стягнення 18432604,50 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулося ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» з позовом до
ТОВ «Шосткинське підприємство
«Харківенергоремонт» про стягнення
18432604,50 грн. заборгованості по
договірним зобов'язанням, в тому числі:
15710106,27 грн. основного боргу, 1161916,63 грн.
пені, 414325,18 грн. 3% рычних, 1099707,44 грн. 7%
штрафу, 46548,98 грн. інфляційних збитків.

13.02.2014р. від відповідача надійшла заява
про застосування строків позовної
давності в якій він просить суд
відмовити у стягнення пені в частині
177884,86 грн. та семи відсотків штрафу в
частині 528449,97 грн.

Також, 13.02.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про зменшення штрафних
санкцій в якому він просить суд
зменшити на 100% пеню та штраф нараховані
позивачем.

17.03.2014р. від позивача надійшли
пояснення в яких він просить суд
задовольнити позов у повному обсязі в
тому числі і в стягненні штрафних
санкцій проти зменшення яких позивач
заперечує.

17.03.2014р. від відповідача надійшли
пояснення щодо застосування строків
позовної давності в якій він просить
суд відмовити у стягнення пені в
частині 184332,59 грн. та семи відсотків
штрафу в частині 528449,97 грн.

Крім того, 17.03.2014р. від відповідача
надійшло клопотання про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 26507,11 грн. інфляційних
збитків, які на думку відповідача
нараховані неправомірно.

Також, 17.03.2014р. від відповідача надійшла
заява про розстрочку виконання рішення
суду на 36 місяців у зв'язку зі скрутним
фінансовим становищем підприємства.

26.03.2014р. від відповідача надійшли
пояснення щодо інфляційних нарахувань
у справі в яких він просить суду
відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 26527,49 грн.
інфляційних збитків.

26.03.2014р. від відповідача надійшли
додаткові пояснення щодо застосування
строків позовної давності в яких він
просить суд відмовити у стягнення пені
в частині 184332,59 грн. та семи відсотків
штрафу в частині 528449,97 грн.

27.03.2014р. від позивача надійшло
пояснення щодо нарахування ним
інфляційних збитків та щодо
розстрочення виконання рішення суду за
змістом яких позивач просить суд
задовольнити позов у повному обсязі та
відхилити клопотання відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримує позицію
відповідача викладену у раніше поданих
заявах та клопотаннях та просить суд
ухвалити рішення з урахуванням
зазначених заяв та клопотань.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне.

30.09.2011 року між позивачем - Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» та відповідачем - ТОВ
«Шосткинське підприємство
«Харківенергоремонт» було укладено
договір купівлі - продажу природного
газу №14/2521/11.

Відповідно до п.1.1 Договору №14/2521/11
позивач зобов'язувався передати
відповідачу природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач - прийняти та оплатити
поставлений природний газ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Договір № 14/2321/11 від 30.09.2011р. за своєю
правовою природою є договором купівлі -
продажу, підписаний повноважними
представниками сторін, відповідає
вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837
Цивільного кодексу України щодо змісту
та форми договору, не розірваний
сторонами та не визнаний недійсним в
судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, відповідно до актів
прийому-передачі природного газу,
позивач з жовтня 2011 року - грудня 2012
року передав відповідачу, а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
16270336,80 грн. (а.с.22-26).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено обов'язок покупця
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п. 6.1 договору №14/2521/11
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 - го числа місяця наступного за
місяцем поставки.

Відповідач свої зобов'язання не
виконав у повному обсязі і заборгував
відповідачу за газ 15710106,27 грн. (а.с.9-10, 11,
12).

Заборгованість за газ у розмірі 15710106,27
грн. підтверджується також актом
звірки взаємних розрахунків, що був
складений та підписаний сторонами
(а.с.104).

Зазначені обставини не оспорюються
сторонами у справі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна надати
докази в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Відповідач не надав суду доказів
оплати заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу
30.09.2011р. №142521/11 у сумі 15710106,27 грн.

Тому, суд дійшов висновку про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором купівлі -
продажу природного газу 30.09.2011р. №142521/11
у сумі 15710106,27 грн., а тому позовні вимоги
в частині стягнення цієї суми
підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного
кодексу України право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору №14/2521/11
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов п.6.1 договору, покупець
зобов'язується у безспірному порядку
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченного платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Пеня
сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги продавця.

Відповідач свої зобов'язання у
встановлені строки не виконав, борг за
отриманий природний газ не сплатив у
повному обсязі, тому позивачем було
нараховано відповідачу пеню у розмірі
1161916,63 грн. та 7% штрафу у розмірі 1099707,44
грн.

Про сплату штрафних санкцій позивачем
було направлено відповідачу вимогу
№26/2-108-13 від 30.10.2013р. (а.с.27).

Що стосується штрафних санкцій (штрафу
та пені), то з урахуванням заяв
відповідача про застосування строків
позовної давності суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України передбачено спеціальну
позовну давність в один рік до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 260 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановлених
Цивільним кодексом України. Порядок
обчисленні позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 статті 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до ч.4 статті 51
Господарського процесуального кодексу
України процесуальна дія, для якої
встановлено строк, може бути вчинена до
24-ї години останнього дня строку. Якщо
позовну заяву, відзив на позовну заяву,
заяву про перегляд рішення та інші
документи здано на пошту чи телеграф до
24-ї години останнього дня строку, строк
не вважається пропущеним.

Пунктом 4.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарський
спорів» з наступними змінами та
доповненнями господарським судам
роз'яснено, що якщо відповідно до
чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з наступними
змінами та доповненнями господарським
судам роз'яснено, що Якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Таким чином, початок перебігу позовної
давності відповідно до умов договору
№14/2521/11 від 30.09.2011 р. наступає коли у
позивача виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання, так
як пільговий строк для виконання
вимоги відповідачу не надавався (лише
обов'язок сплатити пеню протягом 3
(трьох) банківських днів). Угод щодо
збільшення строків позовної давності
сторонами не укладалось.

Враховуючи, що позивач звернувся до
суду 22.01.2014 року, то строк позовної
давності до вимог про стягнення пені та
штрафу, які були нараховані по 22.01.2013
року, сплив.

Таким чином сплив строк позивної
давності до вимог про стягнення
нарахованої пені за прострочену
заборгованість у розмірі 2456548,41 гривень
за період з 14.11.2012р. по 22.01.2013р. на суму
70535,44 грн.; за прострочену
заборгованість - 5092736,81 гривень за
період з 14.12.2012р. по 22.01.2013р. на суму 83613,29
гривень та за прострочену
заборгованість - 8160821,05 гривень за
період часу з 14.01.2013р. по 22.01.2013р. на суму
30183,86 гривні, а всього на суму 184332,59
гривні.

А також відповідно сплив строк
позовної давності до вимог про
стягнення нарахованого 7% штрафу за
прострочену заборгованість у розмірі
2456548,41 грн. нарахованого 14.12.2012р. в сумі
171958,39 грн.; за прострочену
заборгованість - 5092736,81 грн.
нарахованого 13.01.2013р. на суму 356491,58 грн.,
а всього на суму 528449,97 грн. (а.с.127).

Відтак, суд вважає обґрунтованими
доводи та розрахунки відповідача щодо
заявлення позивачем до стягнення 184332,59
грн. пені та 528449,97 грн. 7% штрафу поза
межами строку позовної давності.

Тому, нараховані позивачем 184332,59 грн.
пені та 528449,97 грн. 7% штрафу не
підлягають стягненню, а позовні вимоги
в цій частині - не підлягають
задоволенню.

Що ж до нарахованих позивачем штрафних
санкцій (штраф, пеня) в іншій частині то,
суд погоджується з розрахунками
позивача щодо їх нарахування та
правовою підставою такого нарахування,
однак зазначає наступне.

Без урахування сум пені та штрафу, які
були заявлені поза межами строку
позовної давності, штрафні санкції
мають такий вигляд: 977584,04 грн. - пеня
(1161916,63 грн. - 184332,59 грн.), 571257,47 грн. - 7%
штрафу (1099707,44 грн. - 528449,97 грн.).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому, перевіривши розрахунки позивача,
а також заперечення відповідача щодо
нарахування інфляційних збитків, суд
дійшов висновку про правомірність
розрахунків позивача, та стягнення з
відповідача на користь позивача 46548,98
грн. інфляційних збитків та 414325,18 грн.
трьох відсотків річних нарахованих
відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України.

Відповідач у своїх клопотаннях просить
суд зменшити штрафні санкції (штраф,
пеню) на 100% та розстрочити виконання
рішення на 36 місяців.

Позивач заперечує щодо таких вимог
відповідача.

Відповідно п.3 ч.1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 статті 233
Господарського кодексу України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з ч.3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Надані відповідачем звіти про його
фінансові результати за 2012р та 9
місяців 2013р. свідчать про значну
збитковість роботи відповідача у
вказані періоди. Суд бере до уваги, що у
складі споживачів теплової енергії
даного відповідача населення складає
82%, бюджетні організації 15%, а
госпрозрахункові підприємства лише 3%
На даний час споживачі теплової та
електричної енергії мають
заборгованість перед відповідачем у
сумі 41029226,17 грн., заборгованість
населення за минулі роки складає 21713529
грн.

Відтак газ, який постачається за
укладеним договором, використовується
відповідачем переважно для потреб
населення та бюджетних організацій,
які несвоєчасно вносять оплату за
спожитий природний газ, збитковість
господарської діяльності відповідача
також пов'язана з наявністю бюджетної
заборгованості з відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію
перед відповідачем, що унеможливлює
своєчасну оплату останнім
поставленого позивачем природного
газу.

Також, господарським судом взято до
уваги, що позивач займає монопольне
становище з постачання природного
газу, у відповідності до мети
діяльності компанії забезпечує
ефективне функціонування та розвиток
нафтогазового комплексу, більш повне
задоволення потреб промислових і
побутових споживачів у сировині та
паливно-енергетичних ресурсах, а тому
укладає договори купівлі-продажу газу
з безліччю контрагентів.

Всупереч вимог ст.ст. 33-34
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем не надано до суду
належних доказів того, що саме дії
відповідача вплинули на майновий стан
підприємства позивача у 2012 році та
першому півріччі 2013 року.

Крім того, пред'явлені до стягнення з
відповідача суми 3% річних та
інфляційних нарахувань мають
компенсувати всі негативні наслідки
затримки розрахунку з боку
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що сплата в даному випадку штрафних
санкцій у повному обсязі зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню
і бюджетним установам та організаціям,
то суд дійшов висновку задовольнити
частково клопотання відповідача та
зменшити штрафні санкції (штраф, пеню)
на 30% та стягнути з відповідача 684308,83
грн. пені та 399880,23 грн. 7% штрафу.

Пунктом 7.2 Постави Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» від 17 жовтня 2012 року N 9 судам
роз'яснено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищевикладене, враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема значення підприємства
відповідача для населення та бюджетних
організацій м.Шостка та значну їх
заборгованість перед відповідачем, а
також розмір суми що підлягає
стягненню за даним рішенням, стягнення
якої одномоментно у повному обсязі
може поставити під загрозу всю
теплопостачальну систему м.Шостки, що в
свою чергу може призвести до
техногенної катастрофи, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
заяви відповідача про розстрочку
виконання рішення та розстрочення
виконання рішення у даній справі на 6
місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами.

Частиною 7 статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в резолютивній частині
рішення вказується про розподіл
господарських витрат між сторонами,
про повернення судового збору з
бюджету.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи, що спір у даній справі
виник внаслідок порушення договірних
зобов'язань саме відповідачем, тобто
неправильних дій сторони - відповідача,
суд дійшов висновку на підставі ч.2
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України сплату
судового збору покласти на відповідача
у повному обсязі.

Відтак, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає 73080 грн.
судового збору, що було сплачено
останнім при зверненні до суду.

Керуючись статтями 44, 49, п.1-1 ч.1 статті 80,
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій -
задовольнити частково.

Зменшити розмір штрафних санкцій (7%
штрафу та пені) на 30%.

Стягнути Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»
(41100, Сумська область, м.Шостка,
вул.Гагаріна,1, ід. код 34113412) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ід. код 200779,49
грн. заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011р. №14/2521/11, в тому числі: 15710106,27 грн.
основного боргу, 684308,83 грн. пені, 399880,23
грн. 7% штрафу, 46548,98 грн. інфляційних
збитків, 414325,18 грн. трьох відсотків
річних; а також витрати по сплаті
судового збору в даній справі у сумі 73080
грн.

У задоволенні позову в частині
стягнення 184332,59 грн. пені та 528449,97 грн. 7%
штрафу - відмовити.

Заяву відповідача про розстрочення
виконання рішення - задовольнити
частково.

Розстрочити виконання рішення на 6
місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 18.07.2014р.

Суддя (підпис)
В.В. Рунова