ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р.
Справа № 914/1132/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Костів Т.С.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання
Лагутіні В.Б.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного підприємства "ТОР-Н"
вих. №033 від 10.06.2014 року (вх. №01-05/2720/14 від
17.06.2014 року)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 27.05.2014 року

у справі №914/1132/14

за позовом Приватного підприємства
"ТОР-Н", м. Новояворівськ, Львівська
область

до Приватного підприємства "ТОР", м.
Новояворівськ, Львівська область

про визнання права власності на
земельну ділянку

за участю представників сторін:

від позивача: Слюсарчук Х.Р.,
представники (довіреності в матеріалах
справи);

від відповідача: Коваль Ю.А.,
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
-ГПК України).

Відводів складу суду в порядку
ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.06.2014р. в
складі колегії суддів: головуючий
суддя Дубник О.П., судді - Матущак О.І.,
Скрипчук О.С., прийнято до провадження
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "ТОР-Н" на рішення
Господарського суду Львівської
області від 27.05.2014р. та призначено таку
до розгляду на 10.07.2014р.

Відповідно до розпорядження в. о.
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014р., у
зв'язку із перебуванням у відпустці
судді Матущака О.І. в склад колегії по
розгляді даної справи введено суддю
Костів Т.С.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 27.05.2014р. у справі
№914/1132/14 (суддя Б.І. Яворський) у
задоволенні позовних вимог Приватного
підприємства "ТОР-Н" до Приватного
підприємства "ТОР" про визнання права
власності на земельну ділянку
несільськогосподарського призначення,
загальною площею 0, 0746 га для
обслуговування офісних приміщень по
вул. С. Бандери, 1 у м. Новояворівську
Яворівського району Львівської
області (кадастровий номер земельної
ділянки :04:006:0003) відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позовні вимоги Приватного
підприємства "ТОР-Н" зводяться не до
визнання права власності на земельну
ділянку, а зумовлені необхідністю
встановлення факту того, що ПП «Тор-Н» є
її власником, не дивлячись на те, що на
підставі державного акту власником
спірної земельної ділянки на час
розгляду справи в суді є відповідач,
Приватне підприємство «ТОР».

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду першої інстанції,
Приватне підприємство "ТОР-Н"
звернулося до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення місцевого суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи та
неправильного застосування ним норм
матеріального права. Апелянт
стверджує, що Дочірня фірма «ОЛЄФ»,
правонаступником якої є Приватне
підприємство «ТОР-Н», не могла набути
права власності на земельну ділянку,
оскільки дана земельна ділянка
зареєстрована на праві власності за
Приватним підприємством «ТОР».
Скаржник вважає, що, оскільки,
відповідач згідно рішення засновника
ПП «ТОР» від 31.03.2009р. № 13 передав у
статутний фонд ДФ «ОЛЄФ» оспорювану
земельну ділянку, що підтверджується
актом приймання-передачі внутрішнього
переміщення основних засобів від
31.03.2009р., то така з цього часу належала
на праві власності ДФ «ОЛЄФ» і,
оскільки, Приватне підприємство
«ТОР-Н» є її правонаступником, то право
власності відповідно на цю земельну
ділянку перейшло саме до неї.

Відповідач своїм правом,
передбаченим ст. 96 ГПК України не
скористався та письмового відзиву на
апеляційну скаргу позивача не подав.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, враховуючи те,
що сторони по справі прибули у судове
засідання і дали пояснення по суті
спору, вважає, що є можливим прийняти за
наслідками розгляду апеляційної
скарги постанову в даному судовому
засіданні.

Львівський апеляційний
господарський суд, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
фактичні обставини у справі, зробив
висновок, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення. При цьому,
апеляційний суд встановив наступні
обставини та керувався такими
мотивами.

З матеріалів справи вбачається,
що Приватне підприємство «ТОР» на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
від 03.11.2005р., придбав у Новояворівської
міської ради Яворівського району
Львівської області у власність
земельну ділянку площею 746, 0 кв. м. за
адресою: м. Новояворівськ, вул. С.
Бандери 1, Яворівський район Львівської
області (з них під будівлею 356, 3 кв. м.).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку від
05.05.2006р. серія ЯГ № 045746 Приватне
підприємство «ТОР» є власником
зазначеної земельної ділянки

Відповідно до п. 1.1. статуту
Дочірньої фірми «ОЛЄФ» приватного
підприємства «ТОР», зазначена фірма
заснована приватним підприємством
«ТОР», ідентифікаційний код 19161549. Фірма
є юридичною особою з моменту її
державної реєстрації і в повному
обсязі користується всіма правами
юридичної особи (п. 1.6. Статуту). Для
забезпечення діяльності фірми, за
рахунок внеску засновника створюється
статутний фонд з основних засобів, а
саме будівлі і земельної ділянки за
адресою: 81053, м. Новояворівськ, вул. С.
Бандери 1, в розмірі 349901 грн. і внеску
коштами на рахунок фірми в сумі 3000 грн.,
всього 352901 грн. (п. 3.4. Статуту).

Згідно акту приймання-передачі
внутрішнього приміщення основних
засобів від 31.03.2009р. ПП «ТОР» передало
ДФ «ОЛЄФ» приміщення офісу 1-й поверх,
приміщення офісу 2-й поверх та земельну
ділянку в експлуатацію.

Відповідно до рішення
засновників ПП «ТОР» № 14 від 19.04.2010р.
Дочірню фірму «ОЛЄФ» реорганізовано в
Приватне підприємсто «ТОР-Н», рішенням
цих же засновників № 14/1 від 19.04.2010р.
вирішено передати будівлю і земельну
ділянку, що знаходиться в м.
Новояворівськ, вул. С.Бандери, 1 в
статутний капітал ПП «ТОРН-Н».

Актом приймання-передачі
(внутрішнього приміщення) основних
засобів від 19.04.2010р. ПП «ТОР» передало
ПП «ТОРН» приміщення офісу 1-й поверх,
приміщення офісу 2-й поверх та земельну
ділянку в експлуатацію.

Право власності ПП «ТОР-Н» на
офісні приміщення загальною площею 869, 1
кв. м. посвідчується свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від
28.05.2012р.

Документи, що би підтверджували
право власності на земельну ділянку, на
якій знаходяться ці офісні приміщення
у позивача відсутні, у зв'язку із чим
він вирішив звернутися до суду із
позовною заявою про визнання цього
права за ним.

Відповідно до ст. 377 Цивільного
кодексу України та ст. 120 Земельного
кодексу України до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно ст. 182 право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 125. Земельного
кодексу право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Таким чином позивачу для
забезпечення, оспорюваного на його
думку, права власності на земельну
ділянку слід було здійснити державну
реєстрацію цього права. Норми чинного
законодавства передбачають перелік
документів, необхідних для здійснення
такої та конкретний порядок її
проходження, відтак, оскільки дій щодо
реєстрації права власності на цю
земельну ділянку здійснено не було, то
і право власності на неї у позивача
також відсутнє.

Судова колегія зазначає, що
позивач помилково вважає, що для
оформлення права власності на земельну
ділянку йому необхідне рішення суду,
оскільки, прийняття такого можливе
лише у випадку, якщо будь-яка третя
особа заперечує це право власності, а з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач так би мовити,
скориставшись своїм правом,
передбаченим ст. 22 ГПК України, визнав
позовні вимоги ПП «ТОР-Н», що є
свідченням того, що таких заперечень зі
сторони відповідача немає.

Підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням (ч. 1 ст. 1
ГПК України).

Визнання права власності як
загальний спосіб захисту цивільного
права передбачено ст. 392 ЦК України, в
якій визначено перелік підстав для
застосування цього способу захисту
цивільних прав.

Зазначеною статтею визначено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У зв'язку із наведеним,
апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що відсутність заперечень з боку
відповідача про наявність права
власності на земельну ділянку у
позивача, дає змогу зробити висновок,
що у ПП «ТОР-Н» відсутні докази
оспорювання чи невизнання
відповідачем права власності на спірне
майно, а відповідно й відсутні підстави
для визнання права власності на це
майно, оскільки право позивача в цьому
випадку не порушується.

Як вбачається із доданого
представником позивача до матеріалів
справи рішення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень № 14336513 від 10.07.2014р.,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно встановлено
відсутність у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, визначених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. № 868, а саме: відсутній
правовстановлюючий документ на дану
земельну ділянку за дочірньою фірмою
«ОЛЄФ» Приватного підприємства «ТОР».

Таким чином, реєстратор не
відмовив приватному підприємству
«ТОР-Н» у здійсненні державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, що знаходиться за адресою:
Львівська обл., Яворівський р-н, м.
Новояворівськ, вул. Бандери С. 1, а лише
зупинив її здіснення у зв'язку тим, що
суб'єктом звернення із заявою про
реєстрацію, не подано всіх необхідних
документів для її здійснення. І така
дія реєстратора не свідчить про
оспорення права власності на земельну
ділянку позивача.

Рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Відповідно до норм діючого
законодавства обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обстави, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Норма статті 43 ГПК України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
викладені в апеляційній скарзі
позивача доводи не відповідають
доказам, які містяться у матеріалах
справи і які би доводили правомірність
його позовних вимог, а рішення
місцевого господарського суду є
належним чином обґрунтованим та
законним, у зв'язку із чим апеляційна
скарга скаржника задоволенню не
підлягає.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи
положення ст.ст.49, 105 ГПК України,
вважає, що витрати за подання
апеляційної скарги слід покласти на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Львівської області від 27.05.2014р. у
цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Приватне
підприємство "ТОР-Н".

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-І Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст постанови підписано
15.07.2014р.

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Суддя
Костів Т.С.

Суддя
Скрипчук О.С.