ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Справа № 916/1395/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого
Волковицької Н.О. Рогач Л.І.за участю
представників сторін:позивачаКлочкова
І.В. дов. від 26.11.2013 рокувідповідачане
з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним
чиномрозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства "Одеський
морський торговельний порт"на
постановувід 15.04.2014 року Одеського
апеляційного господарського судуу
справі№916/1395/13 господарського суду
Одеської області за позовомДержавного
підприємства "Одеський морський
торговельний порт"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Транссервіс Інтернешнл"простягнення
189613,76 грн.ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Одеський
морський торговельний порт" звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Транссервіс Інтернешнл" про стягнення
189613,76 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12.07.2013 року (суддя Лічман
Л.В.), залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 26.09.2013 року (головуючий суддя
Журавльов О.О., судді Лисенко В.А., Ярош
І.А.) позовні вимоги задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.12.2013 року вказані судові
рішення були скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції з
огляду на те, що судами попередніх
інстанцій не надано правової оцінки
компенсації, яка підлягає сплаті.

Під час нового розгляду справи
господарський суд Одеської області
рішенням від 03.03.2014 року (суддя
Цісельський О.В.), залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
(головуючий суддя Разюк Г.П., судді
Гладишева Т.Я., Колоколов С.І.), позовні
вимоги задовольнив частково.

З Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транссервіс
Інтернешнл" на користь Державного
підприємства "Одеський морський
торговельний порт" стягнуто 125000,00 грн.
штрафу та 3160,11 грн. судового збору. В
іншій частині позову відмовлено.

При цьому, судами визначено правову
природу заявленої до стягнення суми, як
штрафну санкцію та стягнуто 125000грн., в
решті вимоги в сумі 64613,76грн.
відмовлено, з огляду на
необґрунтованість нарахування податку
на додану вартість /ПДВ/ на штрафну
санкцію та зменшено її розмір на
підставі статті 233 Господарського
кодексу України та статті 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Державне підприємство "Одеський
морський торговельний порт" звернулося
до Вищого господарського суду України
із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Одеської області від 03.03.2014 року та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення 33011,47 грн. і
прийняти нове рішення, яким стягнути з
відповідача 158011,47 грн.

На думку заявника судами попередніх
інстанцій не був врахований той факт,
що санкція, передбачена пунктом 4.2
Угоди, визначена у розмірі, кратному
вартості послуг, встановленій пунктом
3.1 Угоди, а відтак носить абсолютно
рівнозначний невиконаному основному
зобов'язанню компенсаційний характер,
не передбачає додаткових нарахувань
(санкцій) понад виконане або частково
несвоєчасно виконане зобов'язання і
жодним чином не направлена на
збагачення кредитора за рахунок
боржника.

Крім того, скаржник зазначає, що
ухваливши судові рішення про зменшення
неустойки на підставі статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, статті 551 Цивільного кодексу
України суди не врахували специфіку та
особливості правовідносин між
сторонами, внаслідок яких перед
позивачем залишилось невиконаним
зобов'язання, передбачене угодою.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
заслухавши суддю - доповідача та
присутнього у судовому засіданні
представника позивача, перевіривши в
межах вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові у
даній справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи 21.05.2011 року між ДП "Одеський
морський торговельний порт" (Порт) та
ТОВ "Транссервіс Інтернешнл"
(підприємство) було укладено угоду
№КД-3889 (про стягнення плати за
використання причалу та території
порту) (т.1,а.с.14-17), предметом якої є
надання портом послуг, необхідних
підприємству для перевалки вантажів
силами та засобами підприємства або
залучених підприємством з
використанням території та причалів
порту. Перевантаження вантажів в порту
здійснюється підприємством через 23
причал та частину причалу № 24
Одеського порту щомісячним обсягом не
менше 11670 тон.

Згідно пунктів 3.1, 3.2 угоди плата за
використання причалу та території
порту при здійсненні
завантажувально-розвантажувальних
робіт обраховуються виходячи з маси
вантажу брутто та береться кожну
метричну тону, згідно розділу 2.2.
"Збірника тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробленням вантажів в
портах України", затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
31.10.1995 року №392 зі всіма змінами та
доповненнями. Ставка плати, що діє на
момент підписання цієї угоди,
зазначається в Додатку №1 до цієї угоди
та є його невід'ємною частиною.

Пунктом 3.4 угоди сторони передбачили,
що після надання підприємством рахунку
(Додаток №3), порт перевіряє та узгоджує
звіт протягом 2-робочих днів з моменту
його отримання. У разі невідповідності
даних підприємства, наданих у звіті, із
даними порту, отриманими після
перевірки рахунку, підприємство
зобов'язано забезпечити уповноваженим
представникам порту, доступ до
первинної документації, з метою
порівняння наведених в ній даних з
даними звіту. З моменту повідомлення
портом підприємства про розбіжності,
що виникли, сторони зобов'язуються
протягом 2-х робочих днів провести
спільні дії (переговори, звірку
первинної інформації та т.д.) та
узгодити дані рахунки. Акт виконаних
робіт формується за минулий місяць на
підставі рахунку підприємства, згідно
Додатку №3. Рахунок, податкова накладна
за використання причалів та території
порту виставляються на підставі акта
виконаних робіт після узгодження звіту
портом, до 10-го числа місяця, наступного
за звітним. Щомісячно, до 10-го числа
місяця, наступного за звітним сторони
підписують акт виконаних робіт (послуг)
за цією угодою, на підставі якого
визначається кінцева сума належної
порту плати за місяць.

Пунктами 4.2, 4.5 угоди №КД-3889
встановлено, що у разі невиконання
підприємством умов, зазначених у
пункті 1.1 цієї угоди щодо забезпечення
щомісячних обсягів перевалки вантажів
за результатами календарного року,
підприємство виплачує порту суму,
виходячи із діючої ставки, згідно
"Збірника тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробленням вантажів в
портах України", затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
31.10.1995 року №392 (п.2.2.2. "в"), за кожну тону,
не переваленого до встановленого
об'єму вантажу. Розрахунки проводяться
в національній валюті по офіційному
курсу НБУ, діючому на останній день
календарного року. За порушення
строків оплати, встановлених цією
угодою, винна сторона сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період прострочки, що
нараховується за кожен день від суми
простроченого платежу. Оплата пені не
звільняє винну сторону від виконання
взятих на себе зобов'язань за цією
Угодою.

Дана угода вступає в дію з моменту її
підписання та діє до 31.12.2013 року (п.7.2
угоди).

Додатком № 1 до угоди №КД-3889/1 від 21.05.2012
року сторони погодили, що ставка плати
за використання клієнтами причалами та
територією порту при здійсненні
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відповідності з підпунктом "в"
пункту 2.2.2 розділу 2.2 "Збірнику тарифів
на комплекс робіт, пов'язаних з
обробкою вантажів в портах України",
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 31.10.1995 року №392 з
всіма змінами та доповненнями: з
вантажів, які перероблюються силами та
засобами клієнтів становить 1,4 доларів
США (без ПДВ) за одну тону вантажу (т.1,
а.с.18).

Додатковою угодою №КД-3889/1 від 02.07.2012
року сторони внесли зміни до угоди,
виклавши їх в наступній редакції:

"пункт 1.1 угоди - "Предметом угоди
являється надання портом послуг,
необхідних підприємству для перевалки
вантажів силами та засобами
підприємства або залучених
підприємством з використанням
території та причалів порту.
Перевантаження вантажів в порту
проводиться підприємством щомісячним
об'ємом не менше 11670 тон".

Додатковою угодою № КД-3889/3 від 21.02.2013
року сторони погодили розірвати угоду
з 01.12.2012 року (пункт 1 додаткової угоди №
КД-3889/3) (т.1, а.с.23).

Додатком №4 до угоди №КД-3889/1 сторони
визначили, що підприємством не
виконано пункт 1.1 угоди щодо
забезпечення гарантованого об'єму
перевалки вантажу в період з 21.05.2012 року
по 30.11.2012 року у кількості 14120,522 тон, у
зв'язку з чим компенсації підлягають
158011,47 грн. без ПДВ (т.1,а.с.31).

Кількість вантажу, залученого
підприємством, сторони визначили на
підставі актів здачі-прийняття робіт
(т.1, а.с.24-30).

В зв'язку з тим, що ТОВ "Транссервіс
Інтернешнл" добровільно вказану суму
компенсації не перерахував, позивач
звернувся з позовом про стягнення 189613,76
грн., з яких 158011,47 грн. сума нарахована
відповідно до пункту 4.2 договору №КД-3889
за невиконання пункту 1.1 договору щодо
забезпечення гарантованих щомісячних
обсягів перевалки вантажів та 31602,29 грн.
податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суди попередніх інстанцій встановили,
що предметом спору є штрафні санкції за
неналежне виконання умов договору, що
випливає зі змісту пункту 4.2 договору,
яким передбачена вказана
відповідальність. Встановлення
сторонами угоди розміру штрафної
санкції таким чином, аби вона носила
компенсаційний характер, не суперечить
вимогам статей 546, 548, 549, 611 Цивільного
кодексу України, статей 230, 231
Господарського кодексу України.

Також суди зазначили, що відповідно до
статті 185 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування ПДВ є операції
платника податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
знаходиться на митній території
України, а компенсація втрат при
невиконанні об'ємів поставки також, як
і штрафні санкції, не відповідають
поняттям "постачання товарів" або
"постачання послуг", з огляду на
визначення цих понять Податковим
кодексом України.

В зв'язку з чим вимоги позивача в
частині стягнення податку на додану
вартість у сумі 31602,29 грн. суди визнали
необґрунтованими.

Посилання позивача на компенсаційний
характер суми, яка визначена сторонами
у пункті 4.2 договору ніяким чином не
впливає на правову природу цієї суми,
оскільки, як вірно встановлено судами,
вона передбачена як відповідальність
за невиконання умов пункту 1.1 договору
та підпадає під визначення поняття
штрафної санкції, передбачене частиною
1 статті 230 Господарського кодексу
України та порядку її визначення у
кратному розмірі до вартості товарів
(робіт, послуг), передбаченого пунктом 4
статті 231 Господарського кодексу
України.

Крім того, відповідно до статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання, а
згідно статті 233 Господарського
кодексу України, яка цілком
кореспондується із частиною 3 статті 551
Цивільного кодексу, яка встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому, повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може, з
урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Проаналізувавши встановлені у справі
обставини, суди встановили, що
господарські правовідносини між
позивачем та відповідачем носять
тривалий, взаємовигідний,
конструктивний характер, прострочка
відповідача по розрахункам з позивачем
виникла із-за фінансових труднощів та
складної фінансової ситуації в
економіці, а також, що штраф - це
фінансова санкція, спрямована на
спонукання сторони, винної у порушенні
зобов'язання, до його виконання та
дотримання в подальшому, а не засіб
безпідставного збагачення, суди дійшли
висновку про зменшення розміру
неустойки та стягнули 125000,00 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що господарські суди попередніх
інстанцій в порядку статті 43, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили, встановили та надали
юридичну оцінку наданим сторонами
доказам та дійшли обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Решта тверджень заявника про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам
справи та зводяться до переоцінки
доказів, що відповідно статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції
касаційної інстанції, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
рішення та постанови у даній справі
колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської
області від 03.03.2014 року та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 15.04.2014 року у справі №916/1395/13
господарського суду Одеської області
залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Одеський морський
торговельний порт" залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л. Рогач