ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 р.
Справа № 914/1940/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Приватного
підприємства "Постінтур", м. Дрогобич

до відповідача: Комунального
підприємства "Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради", м. Дрогобич

про: стягнення 1 541,36 грн.

Представники:

Від позивача: Солян М. І. - директор
(Довіреність б/н від 06.06.2014р.); Даньків
О.В.- представник (Довіреність б/н від
06.06.2014р.)

Від відповідача: Лішнянський В.Я. -
директор (Наказ №4 від 28.06.2013р.).

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Приватного підприємства
"Постінтур", м. Дрогобич до відповідача -
Комунального підприємства "Управління
капітального будівництва Дрогобицької
районної ради", м. Дрогобич про
стягнення 1 541,36 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 19.06.2014
р. Для надання сторонам можливості
подати додаткові докази на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень в судовому засіданні 19.06.2014
р. оголошувалася перерва.

Представники позивача заявлені у
позовній заяві вимоги підтримали у
повному обсязі, просили суд позов
задоволити.

Представник відповідача заперечень по
суті позовних вимог суду не надав.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

15.08.2012 р. КП "Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради" звернулося до ПП "Постінтур" із
листом відповідно до якого у зв'язку з
важким фінансовим становищем та
відсутністю коштів просило позивача як
сторону Угоди № 10/10 від 28.12.2010 р.
оплатити судові витрати за подання
позовної заяви, щодо проведення
інвентаризації земельної ділянки по
вул. 22 Січня в м. Дрогобич. При цьому, в
листі зазначалося, що сума затрат щодо
оплати судового позову буде
відшкодована.

У відповідь на вищезазначений лист
відповідача, позивачем 15.08.2012 р. було
сплачено 1 102,00 грн. судового збору за
подання до Господарського суду
Львівської області позовної заяви УКБ
Дрогобицької районної ради до
Дрогобицької міської ради. Факт сплати
коштів підтверджується представленими
суду платіжним дорученням від 15.08.2012 р.
та випискою із банківського рахунку за
21.08.2012 р.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 31.08.2012 р. у
справі № 5015/3584/12 позовну заяву КП
"Управління капітального будівництва
Дрогобицької районної ради" до
Дрогобицької міської ради про
зобов'язання винести рішення про
надання дозволу на проведення
інвентаризації земельної ділянки та
надання її у постійне користування, суд
повернув позивачу без розгляду.

У позовній заяві позивач зазначає, що
правом повторного звернення до суду в
загальному порядку після усунення
допущених недоліків КП «Управління
капітального будівництва Дрогобицької
районної ради», не скористалось,
оплачений судовий збір ПП «Постінтур»
не повернуло

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач неодноразово звертався до
відповідача із вимогою про повернення
сплаченої ПП «Постінтур» суми судового
збору.

Так, 19.09.2012 р. позивач звернувся на
адресу відповідача з претензією, в якій
вимагав в п'ятиденний термін з дня
отримання претензії повернути ПП
«Постінтур» суму сплаченого судового
збору в розмірі 1 102,00 грн.

16.01.2014 р. позивач звернувся на ім'я
директора КП "Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради" із листом, відповідно до якого
просив протягом 10-ти банківських днів
повернути ПП «Постінтур» грошові кошти
в сумі 1 102,00 грн.

Однак, вищевказані претензія та лист
позивача залишені відповідачем без
реагування, а вимога про повернення
коштів - без задоволення, що стало
підставою для звернення позивача до
суду про стягнення коштів в
примусовому порядку.

Окрім суми основного боргу в розмірі 1
102,00 грн. позивач просить суд стягнути з
відповідача 305,52 грн. пені, 54,94 грн. 3 %
річних та 78,90 грн. інфляційних втрат,

Загальна сума позовних вимог складає 1
541,36 грн.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши та
дослідивши докази по справі та
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України
передбачають, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як встановлено в процесі розгляду
справи, у відповідь на прохання
відповідача, викладеного у листі б/н
від 15.08.2012 р. позивачем 15.08.2012 р. було
сплачено на рахунок ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м. Львова судовий
збір за подання до Господарського суду
Львівської області позовної заяви УКБ
Дрогобицької районної ради до
Дрогобицької міської ради.

Суму понесених позивачем затрат щодо
оплати судового позову відповідач
гарантував відшкодувати.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Як вбачається із матеріалів справи
19.09.2012 р. позивач звернувся до
відповідача із претензією, в якій
вимагав в п'ятиденний термін з дня
отримання претензії повернути ПП
«Постінтур» суму сплаченого судового
збору в розмірі 1 102,00 грн. 16.01.2014 р.
позивачем повторно було пред'явлено
відповідачу вимогу про повернення
сплачених коштів. Проте, як встановив
суд відповіді на жодне із зазначених
звернень позивача відповідач не надав,
вимоги про повернення коштів не
задоволив.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ст. 216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу, при цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (така
позиція висвітлена у листі Верховного
Суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових
справа»від 03.04.1997 р. №62-97).

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог, за прострочення виконання
відповідачем зобов'язання щодо
повернення суми сплачених позивачем
коштів, останнім нараховано інфляційні
втрати за період з вересня 2012 року по
квітень 2014 року включно, а також 3 %
річних за період з 01.09.2012 р. по 30.04.2014 р.

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Згідно положень ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частина 2 ст. 530 ЦК України встановлює,
що у разі, коли строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Із врахуванням приписів вищенаведеної
правової норми, а також термінів
поштового перебігу кореспонденції,
обов'язок повернути сплачені позивачем
кошти в сумі 1 102,00 грн. відповідач
зобов'язаний був виконати до 29.10.2012 р.
включно Відтак, відповідач вважається
таким, що прострочив виконання
грошового зобов'язання перед позивачем
з 30.10.2012 р.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку, що окрім суми основного
боргу в розмірі 1 102,00 грн. до
стягнення з відповідача підлягають
інфляційні втрати за період з
листопада 2012 року по квітень 2014 року
включно, що становлять 77,73 грн. та 3 %
річних за період з 30.10.2012 р. по 30.04.2014 р. в
сумі 49,64 грн.

В частині стягнення 1,17 грн. інфляційних
та 5,30 грн. 3 % річних в задоволенні
позову суд відмовляє.

Окрім того, суд прийшов до висновку про
відмову в задоволенні вимог позивача
про стягнення з відповідача 305,52 грн.
пені. Такий висновок суду ґрунтується
на наступному:

Відповідно до положень ст. ст. 546, 549 ЦК
України неустойка (штраф, пеня) є одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

З огляду на те, що письмовий правочин,
умови якого передбачають
відповідальність відповідача за
несвоєчасне повернення суми сплачених
позивачем коштів між сторонами
відсутній, нарахування позивачем пені
суд вважає безпідставним.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 11, 253, 509, 525, 526,
530, 546, 547, 549, 599, 610, 612, 625 ЦК України,
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Управління капітального будівництва
Дрогобицької районної ради" (82100,
Львівська обл., м. Дрогобич, вул. 22 Січня,
43. Ідентифікаційний код 00722227) на
користь Приватне підприємство
"Постінтур" (82100, Львівська обл., м.
Дрогобич, вул. 22 Січня, 43.
Ідентифікаційний код 13835551) 1 102,00 грн.
боргу, 77,73 грн. інфляційних втрат та 49,64
грн. 3 % річних, всього - 1 229,37 грн.; 1 457,19
грн. судового збору.

3. В решті частині вимог в задоволенні
позову відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 07.07.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.