ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.
Справа № 920/1395/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача - Старик Я.І., дов. №164-У від
25.12.2013 року

відповідача - Білик С.І., дов. б/н від
16.04.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача за
первісним позовом (позивача за
зустрічним позовом) (вх. №890 С/1-18) на
рішення господарського суду Сумської
області від 06.03.2014 року у справі №
920/1395/13

за позовом Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д", м. Суми,

про визнання права власності на майно
та зобов"язання виконати умови
договору

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д", м.
Суми,

до Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

про зобов"язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Дочірнє підприємство
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернувся
до господарського суду Сумської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д",
відповідача про визнання права
власності Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на
компресорні модулі СМ1000МОS-G2-01,
СМ1000МОS-G2-02, СМ900МОS-DЗ-01, СМ900МОS-DЗ-02,
СМ1300МОS-V1-01, СМ1300МОS-V1-02, СМ1000МОS-Z1-01,
СМ1000МОS-Z1-02, СМ1000МОS-Z1-03, СМ1000МОS-К2-01,
СМ1000МОS-К2-02, СМ1000МОS-К2-03, СМ1000МОS-К4-01,
СМ1000МОS-К4-02, СМ1300МОS-КD-01, СМ1300МОS-КD-02,
СМ1300МОS-КМ1-01, СМ1300МОS-КМ1-02, СМ1000МОS-КR-01,
СМ1000МОS-КR-02, СМ1300МОS-L2-01, СМ1300МОS-L2-02,
СМ1300МОS-N1-01, СМ1300МОS-N1-02, СМ1200МОS-М1-01,
СМ1200МОS-М1-02, СМ1300МОS-КН2-01, СМ1300МОS-КН2-02,
СМ1000МОS-Н-01, СМ1000МОS-Н-02 до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", а також
про зобов'язання відповідача доставити
вказані компресорні модулі до
автомобільних газонаповнювальних
компресорних станцій Дочірнього
підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України".

Відповідач подав зустрічний позов про
зобов'язання Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" протягом
одного місяця узгодити з Товариством з
обмеженою відповідальністю
Інженерно-технічний центр "Оріон-Д"
строки поставки обладнання по кожному
об'єкту окремо, строки, умови та порядок
оплати обладнання, про що укласти
відповідні додаткові угоди.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 06.03.2014 року у справі №920/1395/13
первісний позов задоволено повністю.

Визнано право власності Дочірнього
підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на зазначені компресорні
модулі до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" доставити зазначені
компресорні модулі до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Відповідач за первісним позовом
(позивач за зустрічним позовом) -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" не погодився з рішенням
місцевого господарського суду, подав
до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні первісного позову та
задовольнити зустрічний позов.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
відповідно до вимог договору поставки
обладнання № 96-У від 18 серпня 2010 року
поставкою вважається не тільки
виготовлення та доставка обладнання на
об'єкти замовника, а і його
доопрацювання на місці, шеф-монтаж та
пусконалагоджувальні роботи.

Також, зазначає, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д"
листами № 162 від 03.04.2012 року, № 408 від
27.06.2012 р., №424 від 16.08.2012 року, № 349/1 від
09.12.2012 року, № 288 від 22.05.2013 року, № 309 від
31.05.2013 року, № 359 від 14.06.2013 р., № 359 від
09.07.2013 року зверталось до Дочірнього
підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної
акціонернім компанії "Нафтогаз
України" з повідомленнями, що
постачальник виготовив обладнання за
договором № 96-У від 18.08.2010 року і
готовий здійснити доставку, шеф-монтаж
та пусконаладку за умови виконання
покупцем зобов'язань за договором та
просив узгодити графіки поставки
обладнання по кожному об'єкту окремо.
Проте, дані листи Дочірнім
підприємством "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонернім компанії
"Нафтогаз України" були залишені без
відповіді.

Таким чином, як вважає апелянт, згідно
з умовами пунктів 1.1, 4.1, 4.4, 4.5 договору
поставки обладнання № 96-У від 18 серпня
2010 року право власності на компресори
переходить до покупця лише після
доставки, шеф-монтажу. пусконаладки
цього майна , тоді як зазначений
комплекс дій здійснено не було через
ухилення відповідача за первісним
позовом підписати додаткові угоди із
узгодженням графіків цих дій, у зв"язку
з чим сам по собі факт передачі
покупцеві цього майна за актом
приймання-передачі без шеф-монтажу та
пусконаладки не свідчить про
виникнення у останнього права
власності на нього.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним позовом) було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 17.04.2014 року на 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 року
розгляд справи було відкладено на
07.05.2014 року на 10:30 год., у зв"язку із
неявкою в судове засідання
представника позивача.

Розпорядженням в.о. голови
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 року для
розгляду даної справи було сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Ільїн О.В., у зв"язку із відпусткою
судді Медуниці О.Є.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строк розгляду
апеляційної скарги після винесення
розпорядження в.о. голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.05.2014 року про зміну складу колегії
суддів починається заново.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014 року
(колегія суддів у складі :головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Ільїн О.В.), з урахуванням ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року про
виправлення описки, розгляд справи
було відкладено на 12.06.2014 року на 10:30
год., у зв"язку із наданням позивачем
07.05.2014 року відзиву на апеляційну
скаргу, з метою повного, всестороннього
та об"єктивного розгляду справи.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2014 року для розгляду даної справи
було сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Сіверін В.І.,
суддя Терещенко О.І., суддя Медуниця
О.Є., у зв"язку із відпусткою судді
Ільїна О.В.

Пунктом 3.8 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строк розгляду
апеляційної скарги після винесення
розпорядження голови Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2014 року про зміну складу колегії
суддів починається заново.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 року
(колегія суддів у складі :головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.), з урахуванням
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014 року про
виправлення описки, розгляд справи
було відкладено на 02.07.2014 року на 9:30
год., у зв"язку із зміною 12.06.2014 року
складу колегії суддів та необхідністю,
через це, більш ретельного дослідження
матеріалів справи, з метою повного,
всестороннього та об"єктивного
розгляду справи.

Представник відповідача за первісним
позовом у судових засіданнях 07.05.2014
року, 12.06.2014 року та 02.07.2014 року
підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
та його представник у судових
засіданнях 17.04.2014 року, 07.05.2014 року,
12.06.2014 року та 02.07.2014 року проти її
доводів заперечував, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Свої заперечення, з урахуванням
додаткових пояснень до відзиву на
апеляційну скаргу, обгрунтовує тим, що
зі змісту пунктів 1.1, 4.1, п. 4.2 договору №
96-У від 18 серпня 2010 року випливає, що
перехід права власності від
відповідача до позивача, а також всіх
ризиків випадкової загибелі,
пошкодження чи знищення обладнання,
відбувається після підписання акту
приймання-передачі.

При цьому, 27.11.2012 року сторонами
зазначеного договору було складено,
підписано та скріплено печатками акт
приймання-передачі спірного майна, у
зв"язку з чим на підставі цього акту до
позивача за первісним позовом перейшло
право власності на спірно майно.

До того ж, як вважає позивач за
первісним позовом, додатковою угодою
до №8/1 до договору № 96-У від 18 серпня 2010
року було лише доповнено пункт 4.12
вказаного договору, тоді як пункт 1.1
договору, який передбачає передачу
постачальником у власність покупця
компресорних модулів та пункт 4.2
договору, який передбачає перехід
права власності на ці модулі після
підписання акту приймання-передачі,
вказаною додатковою угодою змінено
або доповнено не було.

Окрім цього, зазначає, що позивач за
первісним позовом направляв на адресу
відповідача за первісним позовом лист
№1310-05/08 від 20.05.2013 року із вимогою
здійснити доставку спірних
компресорних модулів на автомобільні
газонаповнювальні компресорні станції
покупця до 03.06.2013 року, у зв"язку з чим,
відповідно до частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України
постачальник був зобов"язаний
здійснити їх доставку протягом семи
днів з дати отримання вказаного листа
та виконати шеф-монтаж і пусконаладку,
чого останній не здійснив.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,
дослідивши обставини і матеріали
справи, в тому числі наявні у ній
докази, відповідність викладених в
рішенні висновків цим обставинам і
доказам, а також перевіривши
додержання та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду першої інстанції -
частковому скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 18.08.2010
року між Державним підприємством
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" було укладено договір
поставки № 96-У (далі договір поставки),
відповідно до умов якого постачальник
зобов"язався в порядку та на умовах,
визначених цим договором, передати у
власність покупцю, а покупець
зобов"язався прийняти і оплатити
компресорні модулі до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій з проведеним комплексом
заходів, в тому числі разом з іншим
доставка, шеф-монтаж, пусконаладка на
автомобільних газонаповнювальних
компресорних станціях покупця.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
ціна договору визначається як сумарна
вартість обладнання, включаючи
доставку, шеф-монтаж та пусконаладку і
становить 141 449 959,92 грн.

Згідно з пунктом 3.3 договору поставки
умови оплати обладнання визначаються
додатковими угодами, які є невід'ємними
частинами договору.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 08.09.2010 року до 29.10.2012 року до
договору поставки сторонами було
укладено додаткові угоди за №№
1,2,3,4,5,7,8,9,10, якими було встановлено
розмір та строк оплати за договором.
Загальна сума грошових коштів, щодо
перерахування яких було укладено
додаткові угоди, складає 129 963 476,48 грн.

Зазначена сума грошових коштів була
перерахована Державним підприємством
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д", що підтверджується
відповідними банківськими виписками.

Зі змісту договору поставки
вбачається, що в ньому не встановлена
ціна на кожне найменування товару,
переліченого у специфікаціях, однак,
договір містить загальну вартість
кожного компресорного модуля з
урахуванням його доставки, шеф-монтажу
та пусконаладки на автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станціях покупця.

У пункті 4.1 договору поставки також
зазначено, що постачальник здійснює
передачу покупцю обладнання по кожному
об'єкту окремо, що підтверджується
актами приймання-передачі обладнання.

Згідно з пунктом 4.2 договору поставки
перехід від постачальника до покупця
права власності, а також всіх ризиків
випадкової загибелі чи знищення
обладнання, відбувається після
підписання акту приймання-передачі.

Зі змісту первісної позовної заяви
вбачається, що позивач за первісним
позовом як на підставу позову
посилається на те, що за умовами
договору №96-У від 18.08.2010 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" , постачальник,
зобов"язалось передати у власність
Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", покупця, спірні
компресорні модулі.

При цьому, на виконання пункту 4.2 цього
договору постачальник передав вказане
майно покупцеві за актом приймання-
передачі від 27.11.2012 року, у зв"язку з чим
відповідно до статей 328, 334 Цивільного
кодексу останній набув право власності
на це майно.

Проте, постачальник, передавши спірне
майно покупцеві, в порушення умов
договору №96-У від 18.08.2010 року та статті
193 Господарського кодексу України,
статей 526, 530 Цивільного кодексу
України, на вимогу покупця, викладену у
листі від 20.05.2013 року, не здійснив
доставку цього майна на автомобільні
газонаповнювальні компресорні станції
покупця, а також його шеф-монтаж та
пусконаладку, що свідчить про
невизнання відповідачем за первісним
позовом права власності позивача за
первісним позовом на зазначене майно.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи первісний позов,
посилався на положення частини 1
статті 328 , частини 1 статті 334, статті 392,
526, 530, частини 1 статті 854 Цивільного
кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України, пункту
2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні",

При цьому, господарський суд першої
інстанції зазначив, що на підставі акту
приймання-передачі від 27.11.2012 р. до
Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" перейшло право
власності на спірні компресорні
модулі.

А, оскільки строк виконання доставки
сторонами не встановлено, відповідач
за первісним позовом згідно з вимогами
статті 530 Цивільного кодексу України
зобов'язаний був здійснити доставку
компресорних модулів протягом семи
днів з дати отримання від позивача
листа № 1310-05/08 від 20.05.2013 року, чого ним
здійснено не було, що свідчить про
невизнання ним права власності
позивача за первісним позовом.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із таким висновком,
зважаючи на таке.

Згідно з пунктом 1.1. договору поставки
постачальник зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених договором,
передати у власність покупцю
компресорні модулі до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій з проведеним комплексом
заходів, в тому числі разом з іншим
провести доставку, шеф-монтаж,
пусконаладку на автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станціях покупця, тобто, поставкою
відповідно до умов договору є в тому
числі доставка, шеф-монтаж,
пусконаладка, а покупець зобов'язався
прийняти і оплатити товар.

Отже, згідно з вимогами договору
поставкою вважається не тільки
виготовлення та доставка обладнання на
об'єкти замовника, а і його
доопрацювання на місці, шеф-монтаж та
пусконалагоджувальні роботи.

Однак, місцевий господарський суд
вказаній обставині правової оцінки не
надав.

Крім того, господарський суд першої
інстанції при задоволенні первісних
позовних вимог посилався статтю 529
Цивільного кодексу України, згідно
якої кредитор має право не приймати від
боржника виконання його обов'язку
частинами, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства, або не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Проте, вказана норма встановлює не
обов"язок, а право кредитора не
прийняти виконання обов"язку
частинами, до того ж, згідно із даною
статтею, виконання зобов'язання
частинами повинно бути або передбачено
самим договором, актами цивільного
законодавства, або випливати із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту або потребує безпосереднє
волевиявлення боржника виконати умови
договору частинами.

Отже, стаття 529 Цивільного кодексу
України надає право покупцю прийняти
або відмовитись прийняти доставку
обладнання без проведення шеф-монтажу
та пусконалагоджувальних робіт та не є
підставою того, що постачальник
зобов'язаний виконати доставку до
настання строків виконання
зобов'язання в цілому, тобто до
настання строків, передбачених пунктом
4.3 договору поставки, згідно з яким
строки передачі обладнання від
постачальника до покупця визначаються
по кожному об'єкту, про що сторони
укладають додаткові угоди, а тому, до
строків, визначених в додаткових
угодах, дана норма не може бути
застосована.

Окрім того, 18.08.2010 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" як
переможцем тендеру на закупівлю
товарів, робіт, послуг за державні
кошти та Дочірнім підприємством
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонернім
компанії "Нафтогаз України" було
укладено договір поставки обладнання
№ 96-У.

Згідно з частиною 1 статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 334
Цивільного кодексу України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вже зазначалося, відповідно до
пункту 1.1 договору поставки
постачальник зобов'язується, в порядку
та на умовах, визначених договором,
передати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити компресорні модулі до
автомобільних газонаповнювальних
компресорних станцій з проведеним
комплексом заходів, в тому числі разом
з іншим доставка, шеф-монтаж,
пусконаладка на автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станціях покупця, тобто фактичною
поставкою відповідно до умов договору
є в тому числі доставка, шеф-монтаж,
пусконаладка.

Згідно з пунктом 4.1 договору
постачальник здійснює передачу
обладнання на кожному об'єкті окремо.
Передача підтверджується актом
приймання-передачі обладнання, який
вважається дійсним, якщо він
підписаний уповноваженими
представниками сторін. Датою передачі
обладнання вважається дата, вказана в
акті приймання-передачі.

Постачальник передає покупцю
обладнання (за наявності висновку про
відповідність обладнання
нормативно-правовим актам України)
після проведення тестового пуску та
експлуатаційного випробування
обладнання протягом 72 годин
безперервно, та за умови виходу
обладнання на робочий режим
експлуатації та відповідності
фактичних виробничо-експлуатаційних
параметрів технічній документації на
обладнання.

Відповідно до пункту 4.2 договору
перехід права власності на обладнання,
а також всіх ризиків випадкової
загибелі, пошкодження чи знищення
обладнання відбувається після
підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 4.3 договору
поставки строки передачі обладнання
від постачальника до покупця
визначаються по кожному об'єкту, про що
сторони укладають додаткові угоди до
договору.

Зі змісту пунктів 4.4 та 4.5 договору
випливає, що поставкою товару є зборка
компресорних модулів до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій з проведенням комплексу
заходів, в тому числі разом з іншим
доставка, шеф-монтаж, пусконаладка, а
право власності на предмет договору
переходить від постачальника покупцю
після доставки, шеф-монтажу.
пусконаладки, тобто, після проведення
тестового пуску та експлуатаційного
випробування обладнання протягом 72
годин безперервно, та за умови виходу
обладнання на робочий режим
експлуатації та підписання акту
приймання-передачі

При цьому, доставка, шеф-монтаж,
пусконаладка здійснюється в строки,
визначені додатковими угодами до
договору по кожному об'єкту окремо.

Як вбачається з оскаржуваного рішення,
господарський суд першої інстанції як
на підставу визнання за позивачем за
первісним позовом права власності на
спірне майно посилався на те, що
відповідно до акту приймання-передачі
від 27.11.2012 року, з метою забезпечення
виконання умов пункту 4.12 договору
поставки постачальник передав, а
покупець прийняв спірні компресорні
модулі, і саме з цього моменту, на думку
місцевого господарського суду, у
позивача за первісним позовом виникло
право власності на це майно.

Однак, з таким твердженням не можна
погодитись виходячи з наступного.

Додатковою угодою від 08.06.2012 року № 8/1
до договору № 96-У від 18.08.2010 року розділ
4 зазначеного договору доповнено
пунктом 4.12 в наступній редакції:
„постачальник передає покупцю у
користування обладнання, зазначене у
специфікаціях № 1-№30 (додатки № 31 - № 60
до договору), за виключенням
шеф-монтажу та пусконаладки (далі -
компресорні модулі).

Після проведення монтажу компресорних
модулів покупець повертає їх
постачальнику.

Приймання та повернення компресорних
модулів оформлюється відповідними
актами, форми яких наведені у додатках
№ 1 та № 2 до додаткової угоди."

При цьому, решта умов договору поставки
залишена без змін.

Як вбачається зі змісту додаткової
угоди від 08.06.2012 року № 8/1 до договору №
96-У від 18.08.2010 року та пункту 4.12 договору
№ 96-У від 18.08.2010 року, 08 червня 2012 року
сторони домовились про можливість
передачі компресорних модулів у
користування, та про обов'язок
Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонернім компанії
"Нафтогаз України" в подальшому
повернути дані компресорні модулі
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" та встановили форми
актів приймання-передачі у
користування та повернення з
користування. Однак, решта умов
договору № 96-У від 18.08.2010 року, в тому
числі момент переходу права власності,
залишена без змін.

Також, ані додаткова угода від 08.06.2012
року № 8/1 до договору № 96-У від 18.08.2010
року, якою включено до даного договору
пункт 4.12, ані сам пункт 4.12 договору №
96-У від 18.08.2010 року не містять обов'язку
постачальника при передачі у
користування доставити компресорні
модулі на об'єкти покупця.

За таких умов, акт приймання-передачі
від 27.11.2012 року є лише підтвердженням
факту передачі Дочірньому
підприємству "УКРАВТОГАЗ" Національної
акціонернім компанії "Нафтогаз
України" компресорних модулів у
користування.

Відповідно до статті 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

При цьому, жодних змін до договору
поставки, які б передбачали зміну
моменту переходу права власності,
тобто, жодних змін до пункту 4.2. даного
договору не вносилось.

Згідно з пунктами 4.1-4.5 договору
поставки, право власності на
обладнання, а також всіх ризиків
випадкової загибелі, пошкодження чи
знищення обладнання переходить до
покупця після підписання акта
приймання-передачі, складеного
відповідно до пунктів 4.1, 4.3-4.5 договору
поставки, тобто після доставки,
шеф-монтажу, проведення тестового
пуску та експлуатаиійного
випробування обладнання протягом 72
годин безперервно, та за умови виходу
обладнання на робочий режим
експлуатації.

До того ж, за актом приймання передачі
від 27.11.2012 року у користування передано
лише компресорні модулі, а не
обладнання.

А тому, передача права користування
майном не тягне за собою перехід права
власності.

При цьому, такої позиції дотримувався і
позивач за первісним позовом, про що
свідчить його лист № 1752-04-10 від 06.06.2012
року, в якому він зазначає наступне:
"При цьому зазначаємо, що у зв'язку із
передачею покупцю компресорних
модулів у користування, до покупця не
переходять право власності, а також всі
ризики пошкодження, знищення та втрати
зазначених компресорних модулів".

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
хибного висновку щодо наявності
достатніх правових підстав для
задоволення первісного позову.

Зі змісту договору поставки
вбачається, що він має ознаки як
договору поставки, так і договору
підряду.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 854 Цивільного кодексу України,
якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підрядник має право
вимагати виплати йому авансу лише у
випадку та в розмірі, встановлених
договором.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Окрім цього, відповідно до частини 1
статті 15 Цивільного кодексу України
підставою захисту ціивільного права є
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" не зверталось до
Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" із проектами
додаткових угод на встановлення
строків передачі обладнання (включаючи
доставку, шеф-монтаж та пусконаладку),
укласти які остання би відмовилася.

Таким чином, матеріали справи не
містять доказів порушення Дочірнім
підприємством "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" права Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" на
укладення додаткових угод про
встановлення строків передачі
обладнання (включаючи доставку,
шеф-монтаж та пусконаладку) за
договором поставки.

А тому, колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги зустрічного
позову щодо зобов'язання Дочірнього
підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" укласти додаткові угоди, які б
встановлювали строк, умови та порядок
оплати за договором, є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
неповністю дослідив обставини, які
мають значення для справи, порушив
норми матеріального права, а тому
вказане рішення підлягає частковому
скасуванню в частині задоволення
первісних позовних вимог з прийняттям
в цій частині нового судового рішення,
яким в задоволенні первісного позову
слід відмовити, а в решті - рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103,
пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтею
105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Сумської
області від 06.03.2014 року у справі №
920/1395/13 скасувати частково в частині
задоволення первісного позову про
визнання права власності Дочірнього
підприємства "УКРАВТОГАЗ"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на компресорні
модулі СМ1000МОS-G2-01, СМ1000МОS-G2-02,
СМ900МОS-DЗ-01, СМ900МОS-DЗ-02, СМ1300МОS-V1-01,
СМ1300МОS-V1-02, СМ1000МОS-Z1-01, СМ1000МОS-Z1-02,
СМ1000МОS-Z1-03, СМ1000МОS-К2-01, СМ1000МОS-К2-02,
СМ1000МОS-К2-03, СМ1000МОS-К4-01, СМ1000МОS-К4-02,
СМ1300МОS-КD-01, СМ1300МОS-КD-02, СМ1300МОS-КМ1-01,
СМ1300МОS-КМ1-02, СМ1000МОS-КR-01, СМ1000МОS-КR-02,
СМ1300МОS-L2-01, СМ1300МОS-L2-02, СМ1300МОS-N1-01,
СМ1300МОS-N1-02, СМ1200МОS-М1-01, СМ1200МОS-М1-02,
СМ1300МОS-КН2-01, СМ1300МОS-КН2-02, СМ1000МОS-Н-01,
СМ1000МОS-Н-02 до автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні первісного позову
відмовити повністю.

В решті рішення господарського суду
Сумської області від 06.03.2014 року у
справі № 920/1395/13 залишити без змін.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (03134, м.
Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, , п/р 0297 в Київській
філії АТ "Місто Банк" м. Київ, МФО 380593,) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д" (40020, м. Суми, вул. Курська,
147, , р/р 0311 в КФ АТ
"Місто Банк" м. Київ, МФО 380593 ) 609,00 грн.
витрат по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 07.07.2014
року

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.