КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Справа№ 09-06/2572

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання: Кац О.В.,

в судове засідання з'явились
представники:

від позивача: Мандригель Р.С. - дов. №46/10
від 30.12.2013р.;

від відповідача: Ахмістов О.М. - дов.
№500-08/95 від 30.12.2013р., Демидас Д.А. - дов. №
500-08/140 від 30.12.2013р.;

від прокуратури м. Києва: Левицька М.В. -
посв. №002805 від 05.09.2012р.;

розглянувши матеріали апеляційних
скарг Відкритого акціонерного
товариства «Азот» та Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»,

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 09 березня 2011
року,

у справі № 09-06/2572 (Курченко Н.М.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до Відкритого акціонерного товариства
«Азот», м. Черкаси,

за участю прокурора міста Києва,

про стягнення 181 087 758,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» звернулась до господарського
суду Черкаської області з позовною
заявою до ВАТ «Азот» про стягнення
боргу та штрафних санкцій в сумі 375 546
983,67 грн. (т. І а.с. 4-7).

Позивач неодноразово змінював розмір
позовних вимог. У заяві № 31/10-2107 від 22
лютого 2011 року, позивач зменшив суму
позовних вимог та просив стягнути з
відповідача 165 337 761,14 грн. - основного
боргу, 4 557 706,46 грн. - пені, 2 914 293,62 грн. - 3%
річних та 8 277 997,34 грн. - інфляційних
втрат (т. ІІ, а.с. 11-15).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 09 березня 2011
року по справі № 09-06/2572 позовні вимоги
задоволено частково, присуджено до
стягнення з ВАТ «Азот» на користь ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України» 165
337 761 грн. 14 коп. - основного боргу, 455 770
грн. 65 коп. - пені, 8 277 997 грн. 34 коп. -
інфляційних нарахувань та 2 914 293 грн. 62
коп. - три проценти річних (т. ІІ а.с.
145-158).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою від 16 березня 2011 року за №
31/10-2996, в якій просить скасувати рішення
господарського суду Черкаської
області у справі № 09-06/2572 від 09 березня
2011 року в частині відмови в стягненні
пені та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги в цій частини
задовольнити у повному обсязі (т ІІІ,
а.с. 10-16).

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що місцевий господарський суд не
взяв до уваги, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які можуть
бути підставою для зменшення пені.

Також, до апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою звернувся
відповідач, в якій просить рішення
господарського суду Черкаської
області від 09 березня 2011 року по справі
№ 09-06/2572 змінити та прийняти постанову,
якою зменшити: розмір 3% річних з 2 914 293
грн. 62 коп. до 1 494 103 грн. 93 коп. та розмір
пені, у з урахуванням клопотання про
зменшення розміру пені до 10% від 04
лютого 2011 року № 120-06/42, з 445 770 грн. 65 коп.
до 279 658 грн. 45 коп. (т. ІІІ, а.с. 5-7).

Свою апеляційну скаргу відповідач
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення неповно встановлено обставини,
що мають значення для справи, та
безпідставно стягнуто пеню та 3 % річних
за квітень 2010 року, оскільки судом не
взято до уваги, що вини відповідача за
прострочення платежу за вказаний
період відсутня.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07 квітня 2011
року апеляційні скарги прийняті до
провадження та об'єднані в одне
провадження, а також призначено справу
до розгляду (т. ІІІ, а.с. 1-2).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30 травня 2011
року апеляційне провадження у справі №
09-06/2572 зупинено до вирішення пов'язаної
з нею справи № 17/247 (т. ІІІ, а.с. 60-61).

Ухвалою від 13 березня 2012 року
провадження у справі № 09-06/2572 поновлено
та призначено справу до розгляду (т.
ІІІ, а.с. 80-81).

30 березня 2012 року представник ПАТ
«Азот» звернувся з клопотанням про
зупинення провадження у справі, у
зв'язку із розглядом Господарським
судом міста Києва пов'язаної справи №
5011-42/864-2012 (т. ІІІ, а.с. 84-85).

Вищевказане клопотання відповідача
задоволено, ухвалою від 20 квітня 2012
року провадження у справі № 09-06/2572
зупинено до вирішення справи №
5011-42/864-2012 (т. ІІІ, а.с. 105-107).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20 травня 2014
року провадження у справі № 09-06/2572
поновлено та призначено справу до
розгляду (т. ІІІ, а.с. 123-124)..

16 червня 2014 року через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про зміну назви
відповідача з Відкритого акціонерного
товариства «Азот» на Публічне
акціонерне товариство «Азот» та
підтверджуючі документи про зміну
організаційно-правової форми.

Зазначене клопотання відповідача
задоволено та змінено найменування
відповідача з Відкритого акціонерного
товариства «Азот» на Публічне
акціонерне товариство «Азот».

15 липня 2014 року відповідач звернувся
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду з клопотанням про
зупинення провадження у справі до
закінчення реорганізації ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України». В
судовому засіданні представники
відповідача вказане клопотання
підтримали.

Представник позивача та прокурор міста
Києва проти задоволення вказаного
клопотання заперечували.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду в
задоволенні вказаного клопотання
відмовляє виходячи з наступного.

В пункті 3.16 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від 26
грудня 2011 року N 18, роз'яснено, що
статтею 79 ГПК встановлено вичерпний
перелік підстав зупинення провадження
у справі. Зупинення провадження у
справі з інших підстав є неправомірним.

У статті 79 ГПК України відсутня така
підстава для зупинення провадження у
справі як: «до закінчення
реорганізації». Пунктом 3 частини 2 цієї
ж статті передбачено право суду
зупинити провадження у справі у разі
зміни однієї сторони її
правонаступником.

Заміна однієї зі сторін її
правонаступником внаслідок
реорганізації підприємства,
організації відбувається відповідно
до ст. 25 ГПК України, якою встановлено,
що господарський суд залучає до участі
у справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи у разі смерті
або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України,
юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

В матеріалах справи відсутні докази
припинення ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України», а також відсутні
відомості про заміну відповідача
правонаступником.

Інші докази, які б унеможливлювали
подальший розгляд справи та могли б
стати підставою для зупинення
провадження у справі відповідач суду
не надав.

Також в судовому засіданні 15 липня 2014
року представник відповідача надав
суду пояснення в яких підтримав подані
ним додаткові пояснення по справі,
змінив вимоги апеляційної скарги,
просив скасувати рішення
Господарського суду Черкаської
області від 09 березня 2011 року по справі
№ 09-06/2572 та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник позивача теж надав суду
свої пояснення в яких просив
задовольнити його апеляційну скаргу,
скасувати оскаржуване рішення в
частині відмови в задоволенні пені та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги в цій частині задовольнити у
повному обсязі. Проти задоволення
апеляційної скарги відповідача
заперечував.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

26 березня 2010 року між ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» (постачальник)
та ВАТ «Азот» (покупець) укладено
договір №381-211-06/10-116 поставки
природного газу (т. І, а.с. 13-19), (далі -
договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 вказаного
договору, постачальник зобов'язався
передати у власність покупцю, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ імпортованого
походження, в обсязі, зазначеному в
статті 2 цього договору.

Пунктом 2.1 договору сторонами
погоджено, що постачальник передає
покупцю протягом періоду з 01 березня 2010
року до 30 вересня 2010 року включно, газ в
обсязі до 735 000,00 тис. м.куб.

В пункті 5.1 договору сторони погодили
що за 1000 куб.м. природного газу належить
сплачувати - 1738,09 грн., крім того ПДВ - 20%,
всього з ПДВ - 2 085,71 грн.».

31 травня 2010 року між сторонами
підписано додаткову угоду № 2, а 18
червня 2010 року з протоколом
розбіжностей до вказаної угоди (т. І,
а.с. 20-22).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 29 липня 2010 року
у справі №10/1369, яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06 жовтня 2010
року, визнано Додаткову угоду № 2 від 31
травня 2010 року до Договору поставки
природного газу № 381-211-06/116 від 26
березня 2010 року в частині п. 5.1.
укладеною в редакції ВАТ «Азот», тобто
в редакції викладеній у протоколі
розбіжностей (т. І а.с.87-94).

Зокрема, в пункті 4 протоколу
розбіжностей зазначено: «Викласти
пункт 3 додаткової угоди у такій
редакції: «З 01 квітня 2010 ціна за 1000 куб
м. природного газу, що використовується
Покупцем для технологічних потреб,
становить за 1000 куб.м. природного газу -
1787,97 грн., крім того ПДВ -20 %, всього з ПДВ
- 2 145,56 (дві тисячі сто сорок п'ять
гривень 56 коп.) гривень».

За своєю правовою природою, договір
укладений між сторонами є договором
поставки.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

На виконання умов вказаного договору
позивач поставляв відповідачу
природний газ імпортованого
походження. Так протягом березня -
квітня та жовтня - листопада 2010 року
позивач передав покупцю природній газ
на загальну суму 1 125 652 598,15 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від 31
березня 2010 року на суму 237 241 924,54 грн.,
від 31 жовтня 2010 року на суму 341 101 382,74
грн., від 30 листопада 2010 року на суму 235
068 586,15 грн. та актом від 30 листопада 2010
року на суму 312 240 704,72 грн. (т. І, а.с.25-28);

Позивач зазначає, що відповідач свої
зобов'язання по договору виконав
частково, сплативши тільки 756 780 766,64
грн., заборгованість в сумі 368 871 831,51 грн.
( 33% від суми поставленого газу)
залишилась неоплаченою.

17 грудня 2010 року позивач звернувся із
позовною заявою про стягнення
заборгованості в сумі 368 871 831,51 грн. та
пені, інфляційних втрат і 3% річних за
період з 05.04.2010 року по 17.12.2010 року.

Після звернення позивача з позовною
заявою відповідач частково погасив
заборгованість у зв'язку з чим в
продовж розгляду справи позивач
неодноразово змінював розмір позовних
вимог. Так у заяві № 31/10-2107 від 22 лютого
2011 року (т. ІІ, а.с. 11-15) позивач зазначив,
що між сторонами був підписаний акт
прийому-передачі природного газу від 31
грудня 2010 року на суму 328 969 497,24 грн. (т.
ІІ, а.с. 19), а також вказав, що відповідач
частково погасив заборгованість за
поставлений газ, а тому розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем за поставлений газ становить
165 337 761,14 грн. Також позивач уточнив
розмір санкцій та просив стягнути 4 557
706,46 грн. - пені, 2 914 293,62 грн. - 3% річних та 8
277 997,34 грн. - інфляційних втрат.

Також, вказана заборгованість
(основного боргу) підтверджується
актом звірки розрахунків за період з 01
березня 2010 року по 31 січня 2011 року, який
підписаний сторонами без зауважень та
скріплений печатками (т. ІІ, а.с. 128-129).

Виходячи з викладеного, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до висновку
про правомірність та обґрунтованість
вимог позивача про стягнення з
відповідача суми боргу в розмірі 165 337
761,14 грн., а відтак про необхідність їх
задоволення.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивача 3 % річних та
інфляційних втрат.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Провівши повторний розрахунок три
проценти річних та інфляційних втрат
за допомогою «калькулятора підрахунку
ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів Київського
апеляційного суду встановила, що
господарський суду Черкаської області
дійшов вірного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача 2 914
293,62 грн. - три проценти річних та 8 277 997,34
грн. - інфляційних втрат.

Що ж до стягнення з відповідача на
користь позивача пені колегія суддів
зазначає наступне:

Пунктом 7.2 договору сторонами
погоджено, що разі невиконання
покупцем умов п.6.1 цього Договору
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за яким
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

В матеріалах справи відсутні жодні
докази виняткових випадків, які б могли
бути підставою для зменшення пені, тому
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що суд
першої інстанції безпідставно зменшив
розмір пені до 10%.

Фактично відповідач виконав грошові
зобов'язання перед позивачем на 67%. Сума
пені (4 477 450, 29 грн.) по відношенню до суми
заборгованості яка була на день
подання позову (328 969 497,24 грн.) складає
1,2%.

Тому твердження місцевого
господарського суду про те, що належні
до сплати штрафні санкції і розмірі 1,2%
від суми заборгованості є надмірно
великі при ступені виконання
відповідачем зобов'язання на 67% є
надуманими.

Даний випадок не є винятковим, а отже і
відсутні будь-які підстави для
зменшення пені відповідно до п. 3 ч. 1 ст.
83 ГПК.

Провівши повторний розрахунок пені за
допомогою «калькулятора підрахунку
ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів Київського
апеляційного суду встановила, що сума
пені, яка підлягає до стягнення
становить 4 557 706,46 грн.

Отже, вимоги апеляційної скарги ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ
«Азот» зазначає, що стягнення пені та 3 %
річних за квітень 2010 року є
безпідставним, оскільки вина у
простроченні платежу за вказаний
період відсутня так як сторони по
різному тлумачили зміст постанов НКРЕ
про встановлення тарифів, у зв'язку з
чим у сторін виник спір, який було
вирішено в судовому порядку лише 06
жовтня 2010 року.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що вказані посилання
відповідача є безпідставні та
необґрунтовані оскільки, різне
тлумачення змісту постанов НКРЕ про
встановлення тарифів, а також спір про
встановлення тарифів не звільняє
відповідача від виконання зобов'язання
оплатити за поставлений природний газ.

В додаткових поясненнях по справі
відповідач посилається на те, що
позивач не скористався правом зупинити
поставку газу так як не було здійснено
100% передоплату, як то погоджено в п. 6.1
договору, а тому сторони змінили умови
договору не погодивши строки оплати, що
є підставою для відмови в позові
повністю.

Вказане твердження є безпідставне та
необґрунтоване оскільки сторони
належним чином, без зауважень та
доповнень, підписали акт прийому
передачі природного газу та скріпили
їх мокрими печатками. Підписання таких
актів підтверджує поставку газу
належним чином, його прийняття
відповідачем, а відтак і виникнення у
відповідача обов'язку оплати за
поставлений газ.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду достатніх
доказів в розумінні статті 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, які б могли стати підставою
для задоволення його апеляційної
скарги.

З огляду на зазначене колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ПАТ «Азот» задоволенню не
підлягає.

Сукупність вищезазначеного дає
підстави дійти до висновку про неповне
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного, повного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Виходячи з викладеного колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення
господарського суду Черкаської
області від 09 березня 2011 року по справі
№ 09-06/2572 необхідно змінити у зв'язку із
неповним з'ясування місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, та позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК
України розподілити пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 49, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, ст.
104 та ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Азот» на
рішення Господарського суду
Черкаської області від 09 березня 2011
року по справі № 09-06/2572 - залишити без
задоволення.

2. Апеляційну скаргу Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на рішення Господарського
суду Черкаської області від 09 березня
2011 року по справі № 09-06/2572 -
задовольнити.

3. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 09 березня 2011
року по справі № 09-06/2572 - змінити.

4. Викласти рішення в наступній
редакції:

« І. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

ІІ. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Азот» (м.
Черкаси, вул. Першотравнева, 72, ) на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
) - 165 337 761,14 грн. основного
боргу, 4 557 706,46 грн. - пені, 8 277 997,34 грн. -
інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. -
три проценти річних та 25 736,00 грн.
судових витрат за розгляд справи
Господарським судом Черкаської
області.

ІІІ. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Азот» (м.
Черкаси, вул. Першотравнева, 72, ) на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
) 12 750 грн. - витрати пов'язані
з сплатою судового збору за розгляд
справи Київським апеляційним
господарським судом».

5. Господарському суду Черкаської
області видати відповідні накази.

6. Справу № 09-06/2572 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий