ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.
Справа № 5010/2409/2011-Б-23/86

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Зварич О.В., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання
Бохонок В.З.

з участю представника скаржника
Заставного Р.А. та арбітражного
керуючого Хлібейчука І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» на ухвалу господарського
суду Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року по справі №5010/2409/2011-Б-23/86
про банкрутство приватного
підприємства фірма «Спіка»

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство
приватного підприємства фірма «Спіка»
(ідентифікаційний код 23926102) порушене
господарським судом
Івано-Франківської області 29
листопада 2011 року.

Постановою господарського суду
Івано-Франківської області від 29
травня 2013 року приватне підприємство
фірма «Спіка» визнано банкрутом,
уведено ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Хлібейчука І.М.

Як визначено п. 1-1 Прикінцевих та
Перехідних положень закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній з 19 січня 2013 року),
положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

За змістом ч. 4 ст. 10 закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній з 19 січня 2014 року)
суд, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство, вирішує усі
майнові спори з вимогами до боржника, у
тому числі спори про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником.

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Мегабанк» подало
господарському суду
Івано-Франківської області заяву про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів, №Б48-1,
укладеного 05 вересня 2011 року приватним
підприємством фірма «Спіка» з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест».

Заява подана і розглядається у
провадженні справи №5010/2409/2011-Б-23/86 про
банкрутство приватного підприємства
фірма «Спіка» на підставі приписів ч. 4
ст. 10 закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній з 19 січня 2014 року).

Господарський суд Івано-Франківської
області (суддя Рочняк О.В.) ухвалою від 10
квітня 2014 року по справі №5010/2409/2011-Б-23/86
відмовив публічному акціонерному
товариству «Мегабанк» у задоволенні
заяви про визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1,
укладеного 05 вересня 2011 року приватним
підприємством фірма «Спіка» з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест».

Заявник, публічне акціонерне
товариство «Мегабанк», подало
апеляційну скаргу, просить Львівський
апеляційний господарський суд
скасувати ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року у справі №5010/2409/2011-Б-23/86
та прийняти нове рішення, яким
задоволити заяву ПАТ «Мегабанк» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05 вересня 2011 року, укладеного ПП
фірма «Спіка» з ТзОВ «Кулев-Інвест».
Стверджує, що договір купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1, укладений 05.09.2011р.
ПП фірма «Спіка» з ТзОВ «Кулев-Інвест»
порушує майнові інтереси ПАТ
«Мегабанк», оскільки на дату укладення
оспорюваного договору у ПП фірма
«Спіка» існувала заборгованість перед
банком за кредитними договорами в
розмірі 22 154 313,24 грн. Також була й інша
заборгованість, що підтверджено
ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 24.12.2012р.
у цій справі, якою затверджено вимоги
кредиторів. Вказує, що оспорюваний
правочин не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
обумовлені, зміст правочину суперечить
вимогам ст.ст. 79, 165 Господарського
кодексу України та Закону України «Про
господарські товариства». Крім того,
зазначає, що внаслідок укладення
даного договору ПП фірма «Спіка» було
створено штучну кредиторську
заборгованість у обсязі, достатньому
для отримання контролю за процедурою
банкрутства з метою подальшого
ухилення від сплати кредитних
зобов'язань.

Вважає, що господарським судом
Івано-Франківської області порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального права, зокрема,
положення ст. 165 ГК України щодо
придбання цінних паперів при наявній
прострочення процентів за банківським
кредитом, ст. 79 ГК України щодо
створення та діяльності господарських
товариств з метою одержання прибутку,
ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України щодо змісту
правочину та недійсності правочину.

Про розгляд справи учасникам процесу
повідомлено належним чином.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від 23
червня 2014 року у склад колегії замість
судді Давид Л.Л., яка перебуває у
відпустці, уведено суддю Зварич О.В.

У судовому засіданні представник
скаржника апеляційну скаргу підтримав
і навів доводи, аналогічні тим, що
викладені в апеляційній скарзі,
просить таку задовольнити.

Арбітражний керуючий Хлібейчук І.М.
надав Львівському апеляційному
господарському суду відзив на
апеляційну скаргу, копію договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05 вересня 2011 року, укладеного ПП
фірма «Спіка» з ТзОВ «Кулев-Інвест».
Просить оскаржувану ухвалу залишити
без змін. Зазначає, що ПАТ «Мегабанк»
уже зверталось до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПП фірма «Спіка» та ТзОВ
«Кулев-Інвест» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу цінних
паперів №Б48-1 від 05 вересня 2011 року,
справа №5020/29/2012-16/1-18/45. У позові
відмовлено. Судові рішення по справі
№5020/29/2012-16/1-18/45 набрали законної сили.
Просить врахувати вимоги ст. 35 ГПК
України про те, що обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини і
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги.

За приписами ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк», матеріали справи, заслухав
пояснення представника скаржника та
арбітражного керуючого і вважає, що
ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року по справі №5010/2409/2011-Б-23/86
слід залишити без змін з
нижченаведених підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд
першої інстанції констатував, що 05
вересня 2011 року приватне підприємство
фірма «Спіка» (покупець) і товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кулев-Інвест» (продавець) уклали
договір купівлі-продажу цінних паперів
№Б48-1, за умовами якого продавець
зобов'язався оплатити цінні папери в
кількості 6000 штук на загальну суму 30 030
000,00 грн., емітентом цінних паперів є ПАТ
«ЗНКВКІФ «Інвестиції плюс».

На виконання зобов'язань за договором
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011р., ТзОВ «Кулев-Інвест»
передало ПП фірма «Спіка» цінні папери
(прості іменні акції) в кількості 6 000
штук, що підтверджується випискою
зберігача ТОВ «Онікс-ІВА» від 13.10.2011р.
про операції з цінними паперами на
рахунку у цінних паперах №100049 який
належить ТОВ «Кулев-Інвест». 07.09.2011р.
акції ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс»
були списані з рахунку продавця на
рахунок покупця.

Також ПАТ «Мегабанк» та ПП фірма
«Спіка» уклали кредитні договори: №
04/2008 від 23.07.2008р., № 03/2009 від 25.05.2009р. та №
04/2009 від 25.05.2009р. На забезпечення
виконання зобов'язань за названими
кредитними договорами було укладено
договори іпотеки № ГД 04/2008-з1 від
23.07.2008р., згідно з яким ПП Фірма «Спіка»
передало в іпотеку банку нерухоме
майно вартістю 3845663 грн. та № ГД 04/2008-з2
від 23.07.2008р., згідно з яким ВАТ
«Прикарпатагробуд» (майновий
поручитель), в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань ПП Фірма «Спіка»
за кредитними договорами передало в
іпотеку банку нерухоме майно вартістю
24654633 грн. Крім того, 30.04.2010р., на
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитних договорах між позивачем та
ПП «Астарта-Л» було укладено договір
поруки № 04/2008-П, згідно якого
поручитель поручився перед ПАТ
«Мегабанк» за виконання ПП Фірма
«Спіка» в повному обсязі всіх його
зобов'язань за кредитними договорами №
04/2008 від 23.07.2008р., № 03/2009 від 25.05.2009р. та №
04/2009 від 25.05.2009р.

Відповідно до п. 1.3 договорів іпотеки,
за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі, що
визначена на час виконання цієї вимоги,
включаючи сплату процентів, комісійної
винагороди, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання, а також відшкодування
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки, відшкодування витрат щодо
утримання і збереження предмета
іпотеки, відшкодування витрат щодо
страхування предмета іпотеки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням основного зобов'язання чи
умов іпотечного договору.

Відтак вимоги позивача по кредитних
договорах № 04/2008 від 23.07.2008р., № 03/2009 від
25.05.2009р. та № 04/2009 від 25.05.2009р.
забезпечені іпотекою та порукою.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З матеріалів справи слідує, що на
виконання зобов'язань за договором
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011р., ТзОВ «Кулев-Інвест»
передало ПП фірма «Спіка» цінні папери
(прості іменні акції) в кількості 6 000
штук, про що вказано вище.

За умовами статті 5 Закону України «Про
Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних
паперів в Україні» іменні цінні папери,
випущені в документарній формі,
передаються в порядку, встановленому
для відступлення права вимоги (цесії). У
разі відчуження знерухомлених іменних
цінних паперів право власності
переходить до нового власника з
моменту зарахування їх на рахунок
власника у зберігача.

Відтак необґрунтованим є покликання
позивача на порушення сторонами при
укладенні оспорюваного договору
купівлі-продажу вимог частини 5 статті
203 Цивільного кодексу України щодо
спрямованості правочину на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, тобто укладення
відповідачами фіктивного правочину,
оскільки характерною ознакою
фіктивного правочину, в розумінні ст. 234
Цивільного кодексу України, є
відсутність у сторін дійсного наміру
створити наслідки, які обумовлювалися
у цьому правочині, а саме має місце лише
імітація правочину. У діях сторін, що
імітують правочини, відсутня головна
ознака правочину - спрямованість на
встановлення, припинення або іншу
видозміну цивільних правовідносин.

Така позиція суду також узгоджується
із правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у Постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009р. № 9.

Згідно з ч. 1 ст. 165 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання можуть придбавати
акції та інші цінні папери, зазначені у
цьому Кодексі, за рахунок коштів, що
надходять у їх розпорядження після
сплати податків та відсотків за
банківський кредит, якщо інше не
встановлено законом.

Названою нормою закону не встановлено
заборони на укладення договору
купівлі-продажу цінних паперів, а
унормовано порядок здійснення
розрахунків суб'єктами господарювання
за придбані цінні папери, а саме після
сплати податків та відсотків за
банківський кредит.

Статтею 79 Господарського кодексу
України передбачено зокрема, що
господарськими товариствами
визнаються підприємства або інші
суб'єкти господарювання, створені
юридичними особами та/або громадянами
шляхом об'єднання їх майна і участі в
підприємницькій діяльності товариства
з метою одержання прибутку.

За умовами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» акція -
іменний цінний папір, який посвідчує
майнові права його власника
(акціонера), що стосуються акціонерного
товариства, включаючи право на
отримання частини прибутку
акціонерного товариства у вигляді
дивідендів та право на отримання
частини майна акціонерного товариства
у разі його ліквідації, право на
управління акціонерним товариством, а
також немайнові права, передбачені
Цивільним кодексом України та законом,
що регулює питання створення,
діяльності та припинення акціонерних
товариств, і законодавством про
інститути спільного інвестування.

Уклавши спірний договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011р., ПП фірма «Спіка» 07.09.2011р.
набуло у власність акції ПАТ «ЗНВКІФ
«Інвестиції плюс», які в силу ч. 1 ст. 6
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» надають ПП фірма
«Спіка» право на отримання частини
прибутку ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс»
у вигляді дивідендів та право на
отримання частини майна зазначеного
акціонерного товариства у разі його
ліквідації, право на управління цим
акціонерним товариством, а також
немайнові права, передбачені Цивільним
кодексом України та законом.

Відтак, є необґрунтованими та
передчасними твердження ПАТ
«Мегабанк» про те, що дії ПП фірма
«Спіка» щодо укладення спірного
договору купівлі-продажу цінних
паперів не спрямовані на отримання
прибутку.

Отже, заявник не довів невідповідність
спірного договору приписам ст.ст. 79, 165
Господарського кодексу України, ст. 203
Цивільного кодексу України.

В оскаржуваній ухвалі господарський
суд Івано-Франківської області вказав,
що ПАТ «Мегабанк» вже звертався до суду
з вимогою про визнання недійсним
договору купівлі-продажу цінних
паперів, укладеного між ТзОВ фірма
«Спіка» та ТзОВ «Кулев-Інвест» від
05.09.2011 року з тих самих підстав. З даного
приводу винесено рішення
господарського суду по справі
№5010/29/2012-16/1, яке вступило в законну
силу.

Львівський апеляційний господарський
суд витребував з господарського суду
Івано-Франківської області архівну
справу №5010/29/2012-16/1-18/45 (№5010/29/2012-16/1) за
позовом публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» до приватного
підприємства фірма «Спіка» та до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05 вересня 2011 року, укладеного між ПП
фірма «Спіка» та ТзОВ «Кулев-Інвест».

З матеріалів архівної справи
№5010/29/2012-16/1-18/45 вбачається, що ПАТ
«Мегабанк» зверталося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відповідачів: ПП фірми «Спіка» та
ТзОВ «Кулев-Інвест» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів - ВАТ «Прикарпатагробуд»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011 року.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 14.03.2012
року у справі №5010/29/2012-16/1 позов ПАТ
«Мегабанк» задоволено та визнано
недійсним договір купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1 від 06.09.2011 року,
укладений між ПП фірма «Спіка» та ТзОВ
«Кулев-Інвест».

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.05.2012 року
вищевказане рішення скасовано,
постановлено нове рішення, в позові ПАТ
«Мегабанк» відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.07.2012 року по справі
№5010/29/2012-16/1 рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
14.03.2012 року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
07.05.2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду
Івано-Франківської області в іншому
складі суду.

При новому розподілі справі за позовом
ПАТ «Мегабанк» зверталося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відповідачів: ПП фірми «Спіка» та
ТзОВ «Кулев-Інвест» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів - ВАТ «Прикарпатагробуд»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011 року присвоєно №5010/29/2012-16/1-18/45
.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2012р.
у справі №5010/29/2012-16/1-18/45, залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
15.01.2013р., у позові ПАТ «Мегабанк» до ПП
фірми «Спіка» та ТзОВ «Кулев-Інвест»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 05.09.2011 року відмовлено.

У рішенні від 07.11.2012р. у справі
№5010/29/2012-16/1-18/45 господарський суд
Івано-Франківської області встановив
факт укладення ПАТ «Мегабанк» та ПП
фірма «Спіка» кредитних договорів: №
04/2008 від 23.07.2008р., № 03/2009 від 25.05.2009р. та №
04/2009 від 25.05.2009р. та забезпечення їх
виконання договорами іпотеки № ГД
04/2008-з1 від 23.07.2008р., згідно з яким ПП
Фірма «Спіка» передало в іпотеку банку
нерухоме майно вартістю 3 845 663 грн. та №
ГД 04/2008-з2 від 23.07.2008р., згідно з яким ВАТ
«Прикарпатагробуд» (майновий
поручитель), в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань ПП Фірма «Спіка»
за кредитними договорами передало в
іпотеку банку нерухоме майно вартістю
24 654 633 грн. Крім того, 30.04.2010р., на
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитних договорах між позивачем та
ПП «Астарта-Л» було укладено договір
поруки № 04/2008-П, згідно якого
поручитель поручився перед ПАТ
«Мегабанк» за виконання ПП Фірма
«Спіка» в повному обсязі всіх його
зобов'язань за кредитними договорами №
04/2008 від 23.07.2008р., № 03/2009 від 25.05.2009р. та №
04/2009 від 25.05.2009р.

Також суд встановив факт укладення 05
вересня 2011 року приватним
підприємством фірма «Спіка» (покупець)
і товариством з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест»
(продавець) договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1, за умовами якого
продавець зобов'язався оплатити цінні
папери в кількості 6000 штук на загальну
суму 30 030 000,00 грн., емітентом цінних
паперів є ПАТ «ЗНКВКІФ «Інвестиції
плюс» та виконання зобов'язань за
договором купівлі-продажу цінних
паперів №Б48-1 від 05.09.2011р., що
підтверджується випискою зберігача
ТОВ «Онікс-ІВА» від 13.10.2011р. про
операції з цінними паперами на рахунку
у цінних паперах №100049 який належить
ТОВ «Кулев-Інвест». 07.09.2011р. акції ПАТ
«ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» були списані
з рахунку продавця на рахунок покупця.

Виходячи з фактичних обставин справи
та приписів ст.ст. 203, 204, 215, 234, 627
Цивільного кодексу України, ст.ст. 207
Господарського кодексу України, ст. 5
Закону України «Про Національну
депозитарну систему та особливості
електронного обігу цінних паперів в
Україні» суд констатував відсутність
правових підстав для висновку про
фіктивність договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1, порушення спірним
договором прав або охоронюваних
законом інтересів позивача; про
відсутність заборони на укладення
договору купівлі-продажу цінних
паперів у контексті ч. 1 ст. 165
Господарського кодексу України, а лише
унормування порядку здійснення
розрахунків.

Львівський апеляційний господарський
суд у порядку ст. 101 ГПК України
повторно розглянув справу
№5010/29/2012-16/1-18/45, перевірив законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2012р.
у справі №5010/29/2012-16/1-18/45 та постановою
від 15 січня 2013 року залишив оскаржене
рішення без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.04.2013р. у справі
№5010/29/2012-16/1-18/45 в задоволенні
касаційної скарги ПАТ «Мегабанк»
відмовлено. Рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
07.11.2012р. та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
15.01.2013р. у справі №5010/29/2012-16/1-18/45
залишено без змін. Вищий господарський
суд України погодився з висновками
викладеними в судових рішеннях про те,
що ч. 1 ст. 165 ГК України не встановлює
заборони на укладання договору
купівлі-продажу цінних паперів
суб'єктами господарювання, що мають
заборгованість зі сплати податків та
процентів за банківський кредит, а
регулює порядок та джерела здійснення
розрахунків між суб'єктами
господарювання за придбані цінні
папери, тому наявна заборгованість у ПП
фірма «Спіка» по несплачених процентах
за кредитними договорами не може бути
підставою для визнання недійсним
оспорюваного договору. Також Вищий
господарський суд вказав, що оскільки
на виконання оспорюваного договору
були здійснені дії, які
підтверджуються випискою про операції
з цінними паперами, суди обґрунтовано
прийшли до висновку про те, що
оспорюваний договір не є фіктивним.
Щодо порушення ч. 1 ст. 79 ГК України,
Вищий господарський суд України
зазначив, що укладаючи оспорюваний
договір сторони здійснювали
підприємницьку діяльність на власний
ризик і в зв'язку із цим суди
обґрунтовано прийшли до висновку про
те, що ст. 79 ГК України сторонами
оспорюваного договору порушено не
було.

За приписами ст. 35 ГПК України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Отже, обставини, встановлені рішенням
суду у господарській справі
№5010/29/2012-16/1-18/45, що набрало законної
сили, не повинні доказуватись при
розгляді справи №5010/2409/2011-Б-23/86 щодо
заяви публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1, укладеного 05
вересня 2011 року приватним
підприємством фірма «Спіка» з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест».

Львівський апеляційний господарський
суд оглянув матеріали архівної справи
№5010/29/2012-16/1-18/45 і констатує, що
предметом розгляду заяви ПАТ
«Мегабанк» у даній справі є фактичні
обставини та їх правове обґрунтування,
які вже були предметом розгляду у
справі №5010/29/2012-16/1-18/45. Додатковою
підставою недійсності договору
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1
від 06.09.2011 року ПАТ «Мегабанк» називає
наявність на момент укладення договору
у ПП фірма «Спіка» заборгованості не
тільки перед ПАТ «Мегабанк», а й перед
іншими кредиторами, що підтверджено
ухвалою господарського суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
про затвердження реєстру вимог
кредиторів боржника - приватного
підприємства "Спіка".

ПАТ «Мегабанк» вважає, що наявність
іншої кредиторської заборгованості
боржника свідчить про його
неплатоспроможність на момент
укладення договору й неможливість
сплатити вартість придбаних акцій, що
підтверджує сумнівний характер
укладеного договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1, необґрунтоване
завищення суми кредиторської
заборгованості перед кредитором ТзОВ
«Кулев-Інвест».

У заяві публічне акціонерне товариство
«Мегабанк» вказало усіх учасників
провадження у справі №5010/2409/2011-Б-23/86 про
банкрутство приватного підприємства
фірма «Спіка» - боржника, арбітражного
керуючого Хлібейчука І.М., усіх
кредиторів, серед яких є і товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кулев-Інвест».

Так, господарський суд
Івано-Франківської області ухвалою від
24 грудня 2012 року по справі
№5010/2409/2011-Б-23/86, яка набрала законної
сили, затвердив реєстр вимог
кредиторів приватного підприємства
"Спіка", а саме: ПАТ "Укрсоцбанк" в
розмірі 2138654,38 грн. з вимогами першої
черги; УПФ України в м.
Івано-Франківську в розмірі 539043,76 грн. з
вимогами другої черги; ДПІ у м.
Івано-Франківську в розмірі 916057,14 грн. з
вимогами третьої черги;
Івано-Франківський обласний центр
зайнятості в розмірі 6569,55 грн. з
вимогами другої черги; Відділ
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та проф. захворювань в м.
Івано-Франківську в розмірі 7361,98 грн. з
вимогами другої черги; Приватне
підприємство "Генеза" в розмірі 37092,44
грн. з вимогами четвертої черги;
Долинська міська рада в розмірі 125721
грн. з вимогами четвертої черги; ТзОВ
"Кулев-Інвест" в розмірі 30161556,14 грн. з
вимогами четвертої черги; ПАТ "Ідея
банк" в розмірі 187881,15 грн. з вимогами
першої черги та 231681,84 грн. з вимогами
четвертої черги; ПАТ "Мегабанк" в
розмірі 1073 грн. з вимогами 1 черги та
1603285,46 грн. з вимогами четвертої черги;
заборгованість по виплаті заробітної
плати в розмірі 177878,08 грн., як вимоги
першої черги та в розмірі 725023,14 грн., як
вимоги другої черги. Окремо до реєстру
вимог кредиторів включено, як вимоги
шостої черги вимоги - УПФ України в м.
Івано-Франківську в розмірі 139197,81 грн.;
ДПІ у м. Івано-Франківську в розмірі
404202,70 грн.; ТзОВ "Кулев-Інвест" в розмірі
586613,39 грн.; ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі
27423,17 грн.; ПАТ "Ідея банк" в розмірі 26823,60
грн. та ПАТ "Мегабанк" в розмірі 6877529,43
грн.

Названа ухвала переглядалась
Львівським апеляційним господарським
судом і постановою від 15 травня 2013 року
залишена без змін, така міститься у
Єдиному державному реєстрі судових
рішень.

Інші учасники у справі про банкрутство
приватного підприємства фірма «Спіка»
не оспорюють договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1. Отже, вимога
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» визнати недійсним договір
купівлі-продажу цінних паперів №Б48-1,
укладений 05 вересня 2011 року приватним
підприємством фірма «Спіка» з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кулев-Інвест»,
спрямована до сторін оспорюваного
договору.

Як установлено ч. 1 ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 165 ГК України,
така не встановлює заборони на
укладання договору купівлі-продажу
цінних паперів суб'єктами
господарювання, що мають
заборгованість зі сплати податків та
процентів за банківський кредит, а
регулює порядок та джерела здійснення
розрахунків між суб'єктами
господарювання за придбані цінні
папери - вартість придбаних акцій та
інших цінних паперів суб'єкт
господарювання має сплачувати за
рахунок коштів, що надходять у його
розпорядження після сплати податків та
відсотків за банківський кредит.

Отже, заборгованість ПП фірма «Спіка»
зі сплати податків та відсотків за
кредитними договорами не забороняє
цьому суб'єкту господарювання
придбавати акції та інші цінні папери й
не може слугувати підставою для
висновку про невідповідність
оспорюваного договору вимогам ст. 203
Цивільного кодексу України. Законом не
встановлено заборони суб'єктам
господарювання укладати договори за
наявності іншої кредиторської
заборгованості.

Та обставина, що ПП фірма «Спіка»
(покупець) отримав придбані цінні
папери встановлена рішенням суду у
господарській справі №5010/29/2012-16/1-18/45, що
набрало законної сили і в силу приписів
ст. 35 ГПК України не доказується при
розгляді справи №5010/2409/2011-Б-23/86 щодо
заяви публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
цінних паперів №Б48-1.

У матеріалах справи відсутні докази
завищення вартості придбаних
боржником цінних паперів. Більш того,
ухвалою суду від 24 грудня 2012 року по
справі №5010/2409/2011-Б-23/86 про банкрутство
ПП фірма «Спіка», яка теж набрала
законної сили, ТзОВ «Кулев-Інвест»
визнано кредитором четвертої черги з
сумою вимог 30161556,14 грн. та шостої черги
у сумі 586613,39 грн.

Також у матеріалах справи немає
висновку про фіктивне банкрутство
приватного підприємства фірма «Спіка»
про доведення до банкрутства чи інших
належних і допустимих доказів, які б
ці обставини підтверджували.

Однією із основних засад судочинства,
визначених ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Постановляючи оскаржувану ухвалу
господарський суд Івано-Франківської
області дослідив усі обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку та
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права.

Отже, ухвала господарського суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року по справі №5010/2409/2011-Б-23/86
є обґрунтованою, відповідає вимогам
закону. Доводи ж апеляційної скарги
цього висновку не спростовують, а тому
законних підстав для скасування
оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року по справі №5010/2409/2011-Б-23/86
залишити без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Зварич О.В.

суддя
Кордюк Г.Т.

Повний текст постанови виготовлено
03.07.2014 року.