КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. Справа№ 910/18373/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
,,Мостобуд"

на рішення господарського суду м. Києва
від 15.04.2014р.

у справі № 910/18373/13 (головуючий суддя
Шкурдова Л.М., судді: Полякова К.В.,
Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства ,,Мостобуд"

до Публічного акціонерного товариства
,,Райффайзен Банк Аваль"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Тувал"

2) Публічне акціонерне товариство
,,Будівельне управління № 813"

3) Служба автомобільних доріг у
Херсонській області Державної служби
автомобільних доріг України

про визнання відсутнім права

за позовом третьої особи з
самостійними вимогами Публічного
акціонерного товариства ,,Будівельне
управління № 813"

до 1) Публічного акціонерного
товариства ,,Мостобуд"

2) Публічного акціонерного
товариства ,,Райффайзен Банк Аваль"

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
,,Мостобуд" (далі - позивач за первісним
позовом) звернулось в господарський
суд міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства ,,Райффайзен
Банк Аваль" (далі - відповідач за
первісним позовом) про визнання
відсутнім у відповідача права вимоги
за Генеральною кредитною угодою №
010/02-01/060 від 22.03.2006р. та за Кредитним
договором № 010/42/260 від 14.04.2010р.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 22.10.2013р. залучено до участі у справі
у якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю ,,Тувал",
Публічне акціонерне товариство
,,Будівельне управління № 813", Службу
автомобільних доріг у Херсонській
області Державної служби
автомобільних доріг України.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.11.2013р. порушено провадження у
справі за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору Публічного акціонерного
товариства ,,Будівельне управління №
813" до Публічного акціонерного
товариства ,,Мостобуд", Публічного
акціонерного товариства ,,Райффайзен
Банк Аваль" про визнання недійсними
договорів. Третьою особою заявлено
наступні вимоги:

- визнати положення договору про
відступлення права вимоги від 30.10.2013р.,
укладеного між відповідачем 1 та
відповідачем 2 в частині, що стосується
уступки відповідачем 1 на користь
відповідача 2 права вимоги погашення
заборгованості позивача за договорами
субпідряду № 129 від 21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150
від 21.06.2006р. (МД/2-2/14), № 130 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р. (МД/2-2/28), № 133
від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р. (МД/2-2/26), № 141
від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/6), № 143 від 21.06.2006р. (МД/2-2/7), № 144 від
21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р. (МД/2-2/9),
№ 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/2) укладеними між Публічним
акціонерним товариством ,,Будівельне
управління №813" та Публічним
акціонерним товариством ,,Мостобуд"
недійсними;

- визнати положення договору
застави майнових прав № 12/42/124 від
30.09.2009р. укладеного між відповідачем 1
та відповідачем 2 в частині, що
стосується передачі в заставу майнових
прав за договорами субпідряду № 129 від
21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14),
№ 130 від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.2006р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від
21.06.2006р. (МД/2-2/2) укладеними між
Публічним акціонерним товариством
,,Будівельне управління №813" та
Публічним акціонерним товариством
,,Мостобуд" недійсними;

- визнати за відповідачем 2 - ПАТ
,,Райффайзен Банк Аваль" право вимоги до
відповідача 1 - ПАТ ,,Мостобуд" за
генеральною кредитною угодою № 010/02-01/060
від 22.03.2006р. та кредитним договором
№ 010/42/260 від 14.04.2010р.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 15.04.2014р. у справі № 910/18373/13 в
задоволенні позову ПАТ ,,Мостобуд"
відмовлено. Позов ПАТ ,,Будівельне
управління № 813" задоволено частково.
Визнано положення договору про
відступлення права вимоги від 30 жовтня
2013 року, укладеного між Публічним
акціонерним товариством ,,Мостобуд" та
Публічним акціонерним товариством
,,Райффайзен Банк Аваль" в частині, що
стосується уступки Публічним
акціонерним товариством ,,Мостобуд" на
користь Публічного акціонерного
товариства ,,Райффайзен Банк Аваль"
права вимоги погашення заборгованості
Публічного акціонерного товариства
,,Будівельне управління №813" за
Договорами субпідряду № 129 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14), № 130
від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.2006р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від
21.06.2006р. (МД/2-2/2), укладеними між
Публічним акціонерним товариством
,,Будівельне управління №813" та
Публічним акціонерним товариством
,,Мостобуд", недійсними.

Визнано положення договору застави
майнових прав №12/42/124 від 30.09.2009р.,
укладеного між Публічним акціонерним
товариством ,,Мостобуд" та Публічним
акціонерним товариством ,,Райффайзен
Банк Аваль" в частині, що стосується
передачі в заставу майнових прав за
Договорами субпідряду № 129 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14), № 130
від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.2006р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від
21.06.2006р. (МД/2-2/2), укладеними між
Публічним акціонерним товариством
,,Будівельне управління №813" та
Публічним акціонерним товариством
,,Мостобуд", недійсними. В задоволенні
решти позову ПАТ ,,Будівельне
управління №813" відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
за первісним позовом - ПАТ ,,Мостобуд"
подав апеляційну скаргу, у якій просить
рішення господарського суду м. Києва
від 15.04.2013р. у справі № 910/18373/13 скасувати
в частині та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги ПАТ
,,Мостобуд" повністю, в частині позовних
вимог ПАТ ,,Будівельне управління № 813",
які задоволені судом першої інстанції,
відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник зазначає, що він не
погоджується з прийнятим рішенням,
оскільки його прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, судом неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи. Зокрема, скаржник зазначає, що
судом першої інстанції не прийнято до
уваги, що договір про відступлення
права вимоги набрав чинності з 26.07.2012р.
і право вимоги з ПАТ ,,Мостобуд"
сплатити заборгованість за кредитним
договором ПАТ ,,Райффайзен Банк Аваль"
припинилось. Позивач вважає, що третьою
особою з самостійними вимогами не було
доведено порушення своїх прав, тому в
задоволенні позову ПАТ ,,Будівельне
управління № 813" слід відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014р. у
справі № 910/18373/13 апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
,,Мостобуд" на рішення господарського
суду м. Києва від 15.04.2014р. прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги на 24.06.2014р.

Ухвалою суду від 24.06.2014р. розгляд
апеляційної скарги у справі
№ 910/18373/13 відкладено на 08.07.2014р. в
зв'язку з неявкою представника
позивача, представників третіх осіб 1, 2,
3 та клопотанням позивача про
відкладення розгляду справи на
підставі ст. 77 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, який
надійшов на адресу суду 24.06.2014р.,
відповідач за первісним позовом
зазначає про необґрунтованість
доводів апеляційної скарги, просить
рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 08.07.2014р.
представник позивача підтримала
доводи апеляційної скарги, представник
відповідача ПАТ ,,Райффайзен Банк
Аваль" заперечила проти доводів
апеляційної скарги, представник
третьої особи з самостійними вимогами,
представники третіх осіб 1, 2, 3 не
з'явилась, про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце розгляду
скарги повідомлені належним чином, про
що свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення № 689, №
700. Третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю ,,Тувал",
відповідно до витягу з офіційного
сайту УДППЗ ,,Укрпошта" відправлення за
номером 697 отримала за
довіреністю 07.07.2014р. об'єктом поштового
зв'язку Київ 116, тобто належним чином
повідомлена про розгляд скарги.

Представник позивача в судовому
засіданні заявила клопотання про
відкладення розгляду скарги в зв'язку з
тим, що надісланий третій особі - ТОВ
,,Тувал" екземпляр апеляційної скарги
було повернуто за закінченням терміну
зберігання, ПАТ ,,Мостобуд" повторно
надіслано третій особі апеляційну
скаргу.

Вказане клопотання мотивоване тим, що
сторона у справі, отримавши апеляційну
скаргу, має право в порядку ст. 96 ГПК
України надіслати відзив.

Представник відповідача заперечила
проти клопотання про відкладення
розгляду справи та зазначила про
можливість розгляду скарги за
відсутності представника третьої
особи з самостійними вимогами,
представників третіх осіб 1, 2, 3.

Вказане клопотання про відкладення
розгляду скарги задоволенню не
підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014р. про
прийняття апеляційної скарги у справі
№ 910/18373/13 направлена поштою на адресу
третьої особи - ТОВ ,,Тувал". Вказану
поштову кореспонденцію третя особа не
отримала, поштове повідомлення
повернулось на адресу суду з відміткою
- ,,За закінченням терміну зберігання".

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р. про
відкладення розгляду апеляційної
скарги у справі № 910/18373/13 направлена
поштою на адресу третьої особи - ТОВ
,,Тувал" 26.06.2014р. Вказану поштову
кореспонденцію третя особа не
отримала, поштове повідомлення
повернулось на адресу суду з також
відміткою - ,,За закінченням терміну
зберігання".

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. ,,Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 22 ГПК
України сторони мають право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії,
брати участь в засіданнях, тощо.
Сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Неотримання апеляційної скарги у
справі, не позбавляє третю особу
ознайомитись з матеріалами справи, та
надати свій відзив.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України ,,Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

При цьому, колегія суддів, враховуючи
належне повідомлення представника
третьої особи з самостійними вимогами,
представників третіх осіб 1, 2, 3, з
огляду на процесуальні строки розгляду
спору, встановлені ст. 69 ГПК України,
вважає за можливе розглянути справу за
наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні у справі
докази, заслухавши пояснення
представника позивача за первісним
позовом, представника відповідача за
первісним позовом, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.03.2006р. між Акціонерним поштово -
пенсійним банком ,,Аваль",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство ,,Райффайзен
Банк Аваль" (далі - відповідач за
первісним позовом, кредитор) та
Відкритим акціонерним товариством
,,Мостобуд", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
,,Мостобуд" (далі - позивач за первісним
позовом, позичальник) укладено
Генеральну кредитну угоду № 010/02-01/060 (з
врахуванням додаткових угод до неї,
зокрема, додаткової угоди № 010/02-01/060-14
від 25.02.2011р., якою сторони домовились
змінити умови генеральної кредитної
угоди та викласти генеральний договір
в новій редакції, т. 1, а.с. 8 - 57),
відповідно до умов якої відповідач за
первісним позовом зобов'язався
надавати позивачу за первісним позовом
кредитні кошти в порядку і на умовах,
визначених в Угоді та кредитних
договорах, що будуть укладені в її
рамках.

30.09.2009р. між позивачем за первісним
позовом та відповідачем за первісним
позовом укладено договір застави
майнових прав № 12/42/124 (т.1, а.с. 58 - 62).

У відповідності до умов даного
договору (п. 1.2) позивач, в забезпечення
виконання зобов'язань, що витікають з
Генеральної кредитної угоди та
додаткових угод до неї, передав в
заставу відповідачу майнові права за
договорами, що визначені в додатку № 1
до договору, які належать йому на час
укладання цього договору, та в яких він
виступає кредитором, а саме за:

- Договором підряду №МД/18-6 від 12.06.2008р.,
укладеним між позивачем та Службою
автомобільних доріг у
Дніпропетровський області;

- Договором субпідряду №150 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/14), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №129 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/17), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №130 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/16), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №133 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/20), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №137 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/24), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №141 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/5), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №142 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/6), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №143 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/7), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №144 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/8), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №145 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/9), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №153 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/3), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №152 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/2), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №32/1 від 21.06.2009р.,
укладеним між позивачем та ДП
,,Луганський облавтодор";

- Договором підряду №38/2007 від 27.11.2007р.
(МД/16-123), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Трест ,,Донбасшляхбуд";

- Договором субпідряду №3 від травня
2009р., укладеним між позивачем та ДП
,,Черкаський облавтодор" ВАТ ДАК
,,Автомобільні дороги України";

- Договором № 1/29 підряду на монтаж
балок прогону від 29.04.2009р., укладеним
між позивачем та ТОВ ,,ТУВАЛ";

- Договором підряду №2-02/07 від 30.11.2007р.
(МД/16-145), укладеним між позивачем та
Службою автомобільних доріг у
Херсонській області Державної служби
автомобільних доріг України;

- Договором №22/08-1 від 22.08.2007р. (МД/16-120),
укладеним між позивачем та ВАТ
,,Броварське шляхово - будівельне
управління №50";

- Договором підряду №93 від 25.07.2007р.
(МД/15-94), укладеним між позивачем та
Службою автомобільних доріг у
Рівненській області;

- Контрактом субпідряду №218 від 22.09.2006р.
(МД/4-34), укладеним між позивачем та ТОВ
,,Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- Договором підряду №МД/10-1 від 09.11.2006р.,
укладеним між позивачем та ТОВ
,,Шляхове будівництво ,,АЛЬТКОМ";

- Договором підряду №МД/10-4 від 09.11.2006р.,
укладеним між позивачем та ТОВ
,,Шляхове будівництво ,,АЛЬТКОМ";

- Договором підряду №МД/10-6 від 09.11.2006р.,
укладеним між позивачем та ТОВ
,,Шляхове будівництво ,,АЛЬТКОМ";

- Договором підряду №МД/10-5 від 09.11.2006р.,
укладеним між позивачем та ТОВ
,,Шляхове будівництво ,,АЛЬТКОМ";

- Договором субпідряду №4 від 25.01.2006р.,
укладеним між позивачем та КП
,,Підрядне Спеціалізоване Шляхове
Ремонтно - будівельне управління".

Сукупна ціна (сума) перерахованих вище
договорів становить - 347 852 721,97
грн.

05.04.2011р. сторони уклали додаткову угоду
№ 12/42/124-1 до договору застави майнових
прав, згідно якого виклали п.1.1 договору
в наступній редакції:

- цей договір забезпечує вимоги
заставодержателя, що витікають з
Генеральної кредитної угоди № 010/02-01/060
від 22.03.2006р., укладеної між
заставодержателем та заставодавцем, а
також додаткових угод до неї, що можуть
бути укладені в подальшому, (надалі -
кредитний договір) за умовами якого
заставодавець зобов'язується перед
заставодержателем повернути кредит в
розмірі 70 000 000,00 грн., сплатити проценти
за його користування, комісійну
винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в
розмірі та у випадках передбачених
кредитним договором, а також виконати
інші умови кредитного договору та
відшкодувати заставодержателю всі
можливі збитки, понесені ним внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
умов кредитного договору в термін до 27
лютого 2012р.

Згідно з п.4.1 договору застави майнових
прав звернення стягнення на предмет
застави за цим договором у
відповідності до ст. 51 Закону України
,,Про заставу" здійснюється шляхом
повної або часткової уступки
заставодержателю заставленого права в
сумі, що повністю задовольняє вимоги
заставодержателя, забезпечені
заставою.

З цією метою при укладанні цього
договору між сторонами додатково
укладається договір про уступку вимоги
з відкладальною умовою (ст. 212 ЦК
України), який набуває чинності у
випадку звернення стягнення на предмет
застави за цим договором.

30.09.2009р. між позивачем за первісним
позовом та відповідачем за первісним
позовом укладено Договір про
відступлення права вимоги (т.1, а.с. 66 - 68)
у відповідності до умов якого позивач
(первісний кредитор) уступив
відповідачу (новий кредитор) право
вимоги за 28-ми договорами підряду та
субпідряду, вказане в п. 1 договору в
погашення заборгованості первісного
кредитора перед новим кредитором за
генеральною кредитною угодою №
010/02-01/060 від 22.03.2006р., включаючи
погашення основної суми
заборгованості за кредитами,
нараховані проценти за користування
кредитами, комісії та неустойку.

Відповідно до п. 8 договору про
відступлення права вимоги, договір
укладено під відкладальною умовою і
зобов'язання сторін за цим договором
виникають у випадку звернення
стягнення відповідачем, як
заставодержателем, на предмет застави
згідно договору застави майнових прав.
Таке звернення стягнення на предмет
застави здійснюється відповідачем, як
заставодержателем, шляхом направлення
позивачу, який виступає заставодавцем,
письмової вимоги про погашення
заборгованості.

14.10.2010р. між позивачем за первісним
позовом та відповідачем за первісним
позовом в рамках Генеральної кредитної
угоди укладено кредитний договір №
010/42/260 (т.1, а.с. 69 - 81). Відповідно до умов
кредитного договору відповідач
зобов'язався надати позивачу кредит у
формі відновлювальної кредитної лінії
з лімітом 70 000 000,00 грн., а позивач
зобов'язався отримати кредит,
використати його за цільовим
призначенням, повернути суму кредиту,
сплатити проценти за користування
кредитом та комісії. В подальшому до
кредитного договору укладались
додаткові угоди: № 010/42/260-1 від 25.02.2011р.;
№ 010/42/260-2 від 29.06.2011р. та №
010/42/260-3 від 28.07.2011р.

26.07.2012р. на адресу позивача за первісним
позовом надійшла вимога відповідача за
первісним позовом від 16.07.2012р. №
140-0-0-00/8/551 про усунення порушень
зобов'язань за генеральною кредитною
угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006р.,
кредитним договором № 010/42/260 від
14.04.2010р. та повернення заборгованості у
сумі 93 450 462,80 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
за первісним позовом зазначає про те,
що виходячи з приписів п.8 договору про
відступлення права вимоги, 26.07.2012р.
відповідач звернув стягнення на
предмет застави за договором застави
майнових прав, шляхом направлення
позивачу письмової вимоги про
погашення заборгованості, отже договір
про відступлення права вимоги набрав
чинності з 26.07.2012р. і його
заборгованість за кредитним договором
була повністю погашена шляхом
відступлення позивачем на користь
відповідача права вимоги у сумі 94 136 209,40
грн. за наступними договорами:

1. Договір субпідряду № 150 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/14) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 4 943 226,00 грн.;

2. Договір субпідряду № 130 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/16) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 2 051 104,00 грн.;

3. Договір субпідряду № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/28) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 2 030 301,00 грн.;

4. Договір субпідряду № 133 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/20) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 2 457 708,00 грн.;

5. Договір субпідряду № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/26) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 1 964 860,00 грн.;

6. Договір субпідряду № 141 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/5) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління №813" на суму
10 682 161,00 грн.;

7. Договір субпідряду № 142 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/6) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 2 396 560,00 грн.;

8. Договір субпідряду № 143 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/7) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813" на
суму 11 247 783,00 грн.;

9. Договір субпідряду № 144 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/8) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
ВАТ ,,Будівельне управління № 813"на суму
4 213 510,00 грн.;

10. Договір підряду №1/29 від 29.04.2009р. на
монтаж балок прогону укладений між ВАТ
,,Мостобуд" та ТОВ ,,ТУВАЛ" на суму 973 496,40
грн.;

11. Договір підряду №2-02/07 від 30.11.2007р.
(МД/16-145) укладений між ВАТ ,,Мостобуд" та
Службою автомобільних доріг у
Херсонській області Державної служби
автомобільних доріг України на суму 51
175 500,00 грн.

Таким чином, позивач за первісним
позовом вважає, що у відповідача
відсутнє право вимоги до позивача за
генеральною угодою та кредитним
договором та просить визнати відсутнім
у банку право вимоги за генеральною
кредитною угодою та кредитним
договором.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач вказує на те, що позивач
помилково ототожнює забезпечення
кредитного зобов'язання заставою
(майнових прав) та виконання
зобов'язання належним чином, та
зазначає, що на сьогоднішній день
звернення стягнення на передані в
заставу майнові права за договорами
підряду не проводиться.

Колегія суддів, з огляду на встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення первісного позову з огляду
на таке.

Відповідно до ст.ст. 546, 572 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі заставою.
В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про
заставу" від 02.10.1992р. № 2654-XII
застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом. В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Статтею 4 Закону встановлено, що
предметом застави можуть бути майно та
майнові права.

Згідно з положеннями ст.ст. 19, 20 Закону
України ,,Про заставу" за рахунок
заставленого майна заставодержатель
має право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, що визначається на
момент фактичного задоволення,
включаючи проценти, відшкодування
збитків, завданих прострочкою
виконання (а у випадках, передбачених
законом чи договором, - неустойку),
необхідні витрати на утримання
заставленого майна, а також витрати на
здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави. Заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель, набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Як визначено п. 7.1 Договору застави
майнових прав від 30.09.2009р. за рахунок
заставлених майнових прав
заставодержатель має право
задовольнити у повному обсязі вимоги,
які виникають у разі прострочення
виконання або невиконання
заставодавцем умов кредитного
договору, включаючи погашення основної
суми заборгованості за кредитом,
нараховані проценти за користування
кредитом, комісійну винагороду та
неустойку шляхом реалізації
заставлених майнових прав.

Відповідно до положень ст. 590 ЦК
України, звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
часткового виконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
право звернення на предмет застави
зберігається в первісному обсязі.

Якщо предметом застави є дві або більше
речей (два або більше прав), стягнення
може бути звернене на всі ці речі
(права) або на будь-яку з речей (прав) на
вибір заставодержателя.

Якщо заставодержатель зверне
стягнення на одну річ (одне право), але
його вимогу не буде задоволено в
повному обсязі, він зберігає право
застави на інші речі (права), які є
предметом застави.

Відповідно до п. 2.4 Договору застави
майнових прав, реалізація предмета
застави, на який звернення стягнення
здійснюється самостійно
заставодержателем будь - яким
прийнятним для нього способом до
повного покриття забезпеченою
заставою вимоги, сплати нарахованих за
кредитним договором штрафних санкцій
та відшкодування витрат, пов'язаних з
реалізацією предмета застави, а
залишок (при наявності) грошових
коштів, отриманих від реалізації
предмету застави, повертається
заставодавцю шляхом зарахування їх на
поточний рахунок заставодавця.

З аналізу положень Закону України ,,Про
заставу" та умов договору застави
майнових прав заставодержатель (банк)
має право, а не обов'язок на задоволення
своїх вимог (звернення стягнення) за
рахунок предмету застави та
заставодавець сам визначає предмет
застави, за рахунок якого здійснюється
першочергове задоволення вимог,
зберігаючи право звернення на інший
предмет застави.

Положеннями ст. 28 Закону України ,,Про
заставу" визначено підстави припинення
застави, відповідно до яких застава
припиняється:

- з припиненням забезпеченого заставою
зобов'язання;

- в разі загибелі заставленого майна;

- в разі придбання заставодержателем
права власності на заставлене майно;

- в разі примусового продажу
заставленого майна;

- при закінченні терміну дії права, що
складає предмет застави;

- в інших випадках припинення
зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до п.2.2 договору застави
майнових прав, зобов'язання
забезпечене заставою вважається
виконаним, якщо кредит погашений,
сплачені проценти, комісійна
винагорода, штрафні санкції та
виконані інші умови кредитного
договору, а також сплачені інші
видатки, що пов'язані з його виконанням.

Визначення заставодавцем предмету
застави, за рахунок якого кредитор має
задовольняти вимоги за зобов'язанням
не передбачено чинним законодавством
України та є неприпустимим.

Як вбачається з вимоги про усунення
порушення зобов'язань від 16.07.2012р.
№140-0-0-00/8/551, направленої Банком на
адресу заставодавця/іпотекодавця, Банк
вказав, що ПАТ ,,Мостобуд" належним
чином не виконало взяті на себе
зобов'язання за Генеральною кредитною
угодою та кредитним договором та не
повернуло банку кредитні кошти, що
призвело до порушень п. 1.1, 3.3, 6.1, 7.1, 7.2
Генерального кредитного договору, п.2.2,
6.1, 6.2, 8.2.8, 10.1, 10.4 та порушення боржником
строків виконання грошових зобов'язань
більше ніж на 30 календарних днів,
внаслідок чого станом на 04.07.2012р.
виникла заборгованість перед банком у
сумі 93 450 462,80 грн., в тому числі: за тілом
кредиту - 69 998 140,00 грн., за відсотками - 18
153 889,91 грн., за пенею - 5 298 432,89 грн.
Відповідно до вимоги банк вказав, що
погашення заборгованості має бути
здійснене шляхом перерахування
належних до сплати сум згідно з
Кредитним договором №010/42/260 від 14.04.2010р.
у тридцятиденний строк з дня
направлення цієї вимоги, та попередив
про можливий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки (застави)
шляхом: вчинення виконавчого напису
нотаріуса: шляхом продажу Банком
предмета іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України ,,Про іпотеку"; згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя; або звернути
стягнення на предмет іпотеки (застави)
в судовому порядку.

При цьому, вимога банку не містить
посилань щодо звернення стягнення на
предмет застави за договором
відступлення майнових прав та за
договором про відступлення вимоги.

Публічне акціонерне товариство
,,Райффайзен Банк Аваль" надало
письмове підтвердження, що воно не
здійснює звернення стягнення
заборгованості за Генеральною
кредитною угодою №010/02-01/060 від 22.03.06р. за
рахунок предмету застави згідно
договору застави майнових прав від
30.09.09р. №12/42/124 та договору від 30.09.09р. про
відступлення права вимоги. Погашення
існуючої заборгованості здійснюється
за рахунок майна, переданого у
заставу/іпотеку ПАТ ,,Мостобуд"
відповідно до:

Договору про заставу № 010/02-01/060 від
22.03.06р.

Договору застави № 010/02-01/03/225 від 19.07.06р.

Договору про заставу № 010/02-01/03/226 від
19.07.06р.

Договору застави основних засобів №
010/14/03/422 від 25.03.08р.

Договору застави основних засобів №
010/14/03/362 від 29.01.08р.

Договору застави основних засобів №
010/14/03/361 від 29.01.08р.

Договору застави основних засобів №
010/14/03/166 від 18.07.07р.

Договору іпотеки від 23.05.06р.,

Договору іпотеки від 05.03.07р.,

Договору іпотеки від 30.08.06р.,

Договору іпотеки від 30.08.06р., у зв'язку з
чим ухвалою господарського суду м.
Києва від 22.05.13р. порушено провадження у
справі №910/9368/13 за позовом банку до
боржника про звернення стягнення на
майно.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги позивач вказує на те, що суд
першої інстанції неправомірно
проігнорував той факт, що Договір про
відступлення права вимоги набрав
чинності з 26.07.2012р. і право вимоги з ПАТ
,,Мостобуд" сплатити заборгованість за
кредитним договором ПАТ ,,Райффайзен
Банк Аваль" припинилось шляхом
відступлення позивачем на користь
відповідача права вимоги у сумі 94 136 209,40
грн. з боржників: ТОВ ,,Тувал", ПАТ
,,Будівельне управління №813", Служба
автомобільних доріг у Херсонській
області Державної служби
автомобільних доріг України.

Вказані доводи є необґрунтованими з
огляду на таке.

Як передбачено п. 8 договору про
відступлення права вимоги, договір
укладено під відкладальною умовою і
зобов'язання сторін за цим договором
виникають у випадку звернення
стягнення відповідачем, як
заставодержателем, на предмет застави
згідно договору застави майнових прав.
Таке звернення стягнення на предмет
застави здійснюється відповідачем, як
заставодержателем, шляхом направлення
позивачу, який виступає заставодавцем,
письмової вимоги про погашення
заборгованості.

Оскільки судом встановлено, що
звернення стягнення відповідачем, як
заставодержателем, на предмет застави
згідно договору застави майнових прав
не здійснюється, то твердження
позивача про набрання чинності
договором про відступлення права
вимоги з 26.07.2012р. є безпідставним.

Чинне законодавство (ст. 1054 ЦК України)
надає кредитодавцю право вимагати від
позичальника виконання його обов'язку
повернути кредит та сплатити проценти,
тобто вимагати сплати заборгованості.

Поряд з цим, в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Отже, законодавство України надає
кредитору можливість задовольнити
свої вимоги до боржника-заставодавця
про погашення заборгованості
декількома способами: як шляхом сплати
коштів (заборгованості), так і шляхом
звернення стягнення на предмет
застави.

Вибір способу задоволення вимог
належить кредитору.

У зв'язку з цим колегія суддів не може
погодитись з твердженням скаржника, що
вимогу банку про погашення
заборгованості за кредитним договором
слід розглядати як звернення стягнення
на предмет застави, оскільки це буде
звужувати права кредитора, надані йому
законом.

Посилання скаржника на те, що суд
першої інстанції не визначив реальний
розмір заборгованості, за якої у
зазначених в договорі про відступлення
права вимоги третіх осіб настають
зобов'язання щодо сплати зобов'язання
ПАТ ,,Мостобуд", колегія суддів також
вважає необгрунтованими з огляду на те,
що встановлення розміру
заборгованості позивача перед
відповідачем не є предметом
доказування у данному спорі.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Крім того, суд першої інстанції
розглянув позовні вимоги третьої особи
з самостійними вимогами ПАТ
,,Будівельне управління № 813" про
визнання недійсними частини положень
договорів, які обґрунтовані
відсутністю права у ПАТ ,,Мостобуд", як
субпідрядника, без письмової згоди
генпідрядника відступати право вимоги
за Договорами субпідряду № 129 від
21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14),
№ 130 від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21,06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21,06.200р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21,06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від
21,06.2006р. (МД/2-2/9), № 153 від 21,06.2006р.
(МД/2-2/3), № 152 від 21.06.2006р. (МД/2-2/2) іншим
особам.

Третьою особою із самостійними
вимогами заявлено позовні вимоги про
визнання положень договору застави
майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009р. в
частині, що стосується передачі
майнових прав, договору про
відступлення права вимоги від 30.10.2013р.,
укладених між відповідачем 1 - ПАТ
,,Мостобуд" та відповідачем 2 - ПАТ
,,Райффайзен Банк Аваль" в частині, що
стосується уступки відповідачем 1 на
користь відповідача 2 права вимоги
погашення заборгованості ПАТ
,,Будівельне управління №813" за
договорами субпідряду № 129 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14), № 130
від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.200р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від
21.06.2006р. (МД/2-2/2) недійсними.

Суд першої інстанції задовольнив
вказані позовні вимоги, зазначивши, що
за умовами договорів субпідряду
відповідач 1 - ПАТ ,,Мостобуд" перед
укладанням договору про заставу
майнових прав від 30.09.2009р. та договору
про відступлення права вимоги від
30.09.2009р. мав отримати письмову згоду ПАТ
,,Будівельне управління №813" на
передачу прав за даними договорами, що
ним зроблено не було.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
30.09.2009р. між відповідачем 2 та
відповідачем 1 за позовом третьої особи
з самостійними вимогами укладено
договір застави майнових прав №
12/42/124, відповідності до умов якого (п.
1.2) відповідач 1 - ПАТ ,,Мостобуд", в
забезпечення виконання зобов'язань, що
витікають з Генеральної кредитної
угоди та додаткових угод до неї,
передав в заставу відповідачу 2 - ПАТ
,,Райффайзен Банк Аваль" майнові права
за договорами, що визначені в додатку №
1 до договору, які належать йому на час
укладання цього договору, та в яких він
виступає кредитором, зокрема:

- Договором субпідряду №129 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/17), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №150 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/14), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813"

- Договором субпідряду №130 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/16), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №132 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/28), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №133 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/20), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №137 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/24), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №141 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/5), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №142 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/6), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №143 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/7), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №144 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/8), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №145 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/9), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №153 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/3), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813";

- Договором субпідряду №152 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/2), укладеним між позивачем та ВАТ
,,Будівельне управління №813".

За договором про відступлення права
вимоги від 30.09.2009р. відповідач 1 - ПАТ
,,Мостобуд" (первісний кредитор) уступив
відповідачу 2 - ПАТ ,,Райффайзен Банк
Аваль" (новий кредитор) право вимоги,
вказане в п. 1 договору, зокрема, право
вимоги за вище переліченими договорами
субпідряду в погашення заборгованості
первісного кредитора перед новим
кредитором за генеральною кредитною
угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006р., включаючи
погашення основної суми
заборгованості за кредитами,
нараховані проценти за користування
кредитами, комісії та неустойку.

Згідно ст. 23 Закону України ,,Про
заставу", при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права. Заставодержатель набуває право
вимагати в судовому порядку переводу
на нього заставленого права в момент
виникнення права звернення стягнення
на предмет застави.

За умовами договорів субпідряду № 129
від 21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/14), № 130 від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), №
132 від 21.06.2006р. (МД/2-2/28), № 133 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/20), № 137 від 21.06.2006р. (МД/2-2/24). №
139 від 21.06.2006р. (МД/2-2/26), № 141 від
21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від 21.06.2006р. (МД/2-2/6),
№ 143 від 21.06.200р. (МД/2-2/7), № 144 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р. (МД/2-2/9), № 153 від
21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від 21.06.2006р. (МД/2-2/2)
третя особа виступила генпідрядником,
а відповідач 1 - субпідрядником та
зобов'язувався в порядку та на умовах
визначених кожним окремим договором
субпідряду виконати капітальний
ремонт окремої частини дільниці при
реконструкції автомобільної дороги
загального користування місцевого
значення Харків - Красноград -
Перещепине у Харківській області, види
та обсяги яких обумовлені в проектно -
кошторисній документації.

Згідно з п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор в зобов'язанні може
бути змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
зміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (п.1 ст. 516 ЦК України).

Згідно п.20.6. договорів субпідряду
субпідрядник (відповідач 1) не має права
передавати права та обов'язки по цьому
договору третім особам без письмової
згоди генпідрядника ( третьої особи з
самостійними вимогами).

Таким чином, з аналізу названих
договорів субпідряду відповідач 1
перед укладанням договору про заставу
майнових прав та договору про
відступлення права вимоги від 30.09.2009р.
мав отримати письмову згоду третьої
особи на передачу прав за даними
договорами. Однак, такої письмової
згоди отримано не було.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 ,,Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

З огляду на те, що відповідач 1 не мав
права без письмової згоди третьої
особи з самостійними вимогами укладати
договір застави майнових прав та
відступати право вимоги відповідачеві
2 за договорами субпідряду № 129 від
21.06.2006р. (МД/2-2/17), № 150 від 21.06.2006р. (МД/2-2/14),
№ 130 від 21.06.2006р. (МД/2-2/16), № 132 від 21.06.2006р.
(МД/2- 2/28), № 133 від 21.06.2006р. (МД/2-2/20), № 137
від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/26), № 141 від 21.06.2006р. (МД/2-2/5), № 142 від
21.06.2006р. (МД/2-2/6), № 143 від 21.06.200р. (МД/2-2/7),
№ 144 від 21.06.2006р. (МД/2-2/8), № 145 від 21.06.2006р.
(МД/2-2/9), № 153 від 21.06.2006р. (МД/2-2/3), № 152 від
21.06.2006р. (МД/2-2/2), положення договору
застави майнових прав № 12/42/124 від
30.09.2009р. та договору про відступлення
права вимоги від 30.09.2009р. підлягають
визнанню недійсними в частині, що
стосується передачі в заставу майнових
прав за вищевказаними договорами,
стороною у яких є ПАТ ,,Будівельне
управління №813".

Щодо вимоги третьої особи з
самостійними вимогами про визнання за
ПАТ ,,Райффайзен Банк Аваль" права
вимоги до ПАТ ,,Мостобуд" за Генеральною
кредитною угодою №010/02-01/060 від 22.03.2006р.
та Кредитним договором №01042/260 від
14.04.2010р., то суд першої інстанції вірно
вказав, що вказана вимога не підлягає
задоволенню з огляду на те, що спосіб
захисту обраний третьою особою з
самостійними вимогами не відповідає
визначеним ст. 20 Господарського
кодексу України способам захисту, з
вимогами застосування яких сторона
може звернутися до господарського
суду. Колегія суддів апеляційного суду
також вважає за необхідне зазначити, що
у задоволенні цієї вимоги слід
відмовити з огляду на те, що чинним
законодавством у даному випадку не
передбачено право особи (ПАТ
,,Будівельне управління №813")
звертатися з позовом на захист прав і
законних інтересів іншої особи (ПАТ
,,Райффайзен Банк Аваль"), оскільки
вимога стосується захисту саме прав та
інтересів останньої.

Посилання скаржника в апеляційній
скарзі на те, що третьою особою з
самостійними вимогами не доведено
порушення своїх прав, тому в позові ПАТ
,,Будівельне управління № 813" слід
відмовити, колегією суддів
відхиляються, виходячи з того, що
договори субпідряду є укладеними з
моменту підписання їх сторонами, тому
їх зміст не може суперечити положенням
закону на момент їх укладення, що в
даному випадку відповідачами не
дотримано, та при розгляді спорів про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення), що
слід вважати захистом ,,законного
інтересу", та не вимагає доведення
факту порушення прав позивача.

Щодо посилань скаржника на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права у зв'язку з
об'єднанням в одне провадження двох
справ за позовом ПАТ ,,Мостобуд" та за
позовом ПАТ ,,Будівельне управління
№ 813", колегія суддів зазначає, що
наведене передбачено у ст. 58 ГПК
України. До того ж, процесуальне
порушення, в тому числі при об'єднанні,
згідно з приписами ст. 104 ГПК України не
є підставою для скасування або зміни
рішення. Згідно з ч. 2 ст. 104 ГПК України
порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Проте, об'єднання в одне провадження
двох справ, по-перше, узгоджується з
приписами ст. 58 ГПК України, по-друге, не
призвело до прийняття неправильного
рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що підстави для скасування або зміни
рішення, які передбачені ст. 104 ГПК
України, відсутні. Рішення
господарського суду м. Києва від
15.04.2014р. у справі № 910/18373/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обґрунтованим. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 15.04.2014р. у справі
№ 910/18373/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ,,Мостобуд" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано
10.07.2014р.