ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 907/1157/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карат Буд"на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 рокуу
справі за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Авто
люкс"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Карат
Буд"простягнення коштів
В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2013 року, ТОВ "Авто люкс"
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з ТОВ "Карат Буд"
162 475,36 грн. як надлишково сплачених на
підставі рахунків № 20/06 від 20.06.2012 року,
№ 30/07 від 30.07.2012 року, № 31/07 від 31.07.2012
року, № 17/09 від 17.09.2012 року за товар, який
не було поставлено у повному обсязі.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 29.01.2014 року
позов задоволено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Судові рішення оскаржено у касаційному
порядку і ухвалою Вищого
господарського суду України від 16.06.2014
року порушено касаційне провадження у
справі, за скаргою відповідача, у якій
він посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального
права, і просить постановлені у справі
судові рішення скасувати, прийнявши
нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у касаційній
скарзі доводи, судова колегія вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, платіжними дорученнями №
323 від 25.06.2012 року, № 433 від 31.07.2012 року, №
517 від 17.09.2012 року, № 696 від 30.10.2012 року, №
625 від 08.11.2012 року, № 719 від 08.11.2012 року та
№ 177 від 14.03.2013 року позивач оплатив
рахунки відповідача, перерахувавши
останньому 714 320 грн.

Відповідач в свою чергу поставив
позивачу за накладними № 1 від 28.12.2012
року, № 2 від 29.01.2013 року, № 1 від серпня
2013 року, № 1 від 27.03.2013 року обумовлений
у рахунках товар на загальну суму 501 845,48
грн. і розмір надмірно сплаченої суми, з
урахуванням прохання позивача
зарахувати 50 000 грн. у рахунок інших
боргових зобов'язань перед
відповідачем, складає 162 475,36 грн., що
жодна із сторін не оспорює.

За таких обставин, коли взяті на себе
зобов'язання щодо поставки товару у
погоджених обсягах відповідач не
виконав, надмірно сплачену суму не
повернув, незважаючи на заявлену
вимогу, суд першої інстанції та
апеляційний господарський суд прийшли
до правильного висновку про
обґрунтованість заявлених вимог,
правомірно постановили про
задоволення позову, відхиливши, як
безпідставні доводи відповідача про
відсутність боргу внаслідок
зарахування зустрічних однорідних
вимог, оскільки умови договору підряду
про приймання-передачу підрядних робіт
не дотримано, обсяги виконаного
оспорюються, а тому з огляду на
зазначене підстав для скасування чи
зміни судових рішень, за наведених у
касаційній скарзі мотивів, судова
колегія не вбачає.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст.
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 року залишити без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко