КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р. Справа№ 910/6713/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

позивача: не з'явилися

відповідача: Просалова О.Є. - дов. від
14.10.2013 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу
Фермерського господарства „Нива" на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 року

у справі № 910/6713/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Фермерського господарства
„Нива" (смт. Братське Миколаївської
області)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „УніКредит Лізинг"
(м. Київ)

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося Фермерське господарство
„Нива" з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„УніКредит Лізинг" про визнання
недійсним договору фінансового
лізингу від 06.07.2012 року № 4027L12/00-LD,
укладеного між сторонами по справі.

Рішенням від 28.05.2014 року господарський
суд міста Києва в задоволенні позову
відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду ФГ
„Нива" звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 року по справі № 910/6713/14
та задовольнити позовну заяву в
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 року
апеляційна скарга ФГ „Нива" була
прийнята до провадження та призначено
розгляд справи № 910/6713/14 у судовому
засіданні за участю представників
сторін.

В судове засіданні 10.07.2014 року
повноважні представники позивача не
з'явилися та про причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Після обговорення
судова колегія дійшла висновку, що
неявка повноважних представників
відповідача не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті. В судовому
засіданні 10.07.2014 року представник
позивача проти проти вимог
апеляційної скарги заперечувала з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши застосування
норм матеріального та процесуального
права судом першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги
судова колегія апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Ст. 806 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Ст. 1 Закону України „Про фінансовий
лізинг" від 16.12.1997 року № 723/97-ВР, в
редакції Закону України від 11.12.2003 року
№ 1381-IV, визначає, що фінансовий лізинг
(далі - лізинг) - це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
„Про фінансовий лізинг" істотними
умовами договору лізингу є:

предмет лізингу;

строк, на який лізингоодержувачу
надається право користування
предметом лізингу (строк лізингу);

розмір лізингових платежів;

інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
06.07.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю „УніКредит Лізинг"
(лізингодавець) та Фермерське
господарство „Нива" (лізингоодержувач)
уклали договір фінансового лізингу №
4027L12/00-LD, відповідно до умов якого
лізингодавець взяв на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність від продавця (відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов, передбачених у
цьому договорі) та передати його у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах, визначених цим
договором. Лізингоодержувач
зобов'язується прийняти предмет
лізингу у користування та сплачувати
лізингодавцю лізингові платежі,
комісії, які зазначені в додатку
„Тарифи" до цього договору, який є його
невід'ємною частиною, інші комісії, що
передбачені цим договором, та
виконувати інші обов'язки, передбачені
цим договором та чинним
законодавством.

Згідно п. 5.1 договору від 06.07.2012 року №
4027L12/00-LD розмір лізингових платежів, їх
складові частини та дати платежів
визначаються у графіку лізингових, що
міститься у додатках до цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору від 06.07.2012
року № 4027L12/00-LD розмір лізингових
платежів та їх складових частин
виражається у іноземній валюті (долар
США, Євро або інша валюта) та підлягає
сплаті у національній валюті України -
гривні за курсом, що визначений цим
договором.

Пунктом 5.3 договору від 06.07.2012 року №
4027L12/00-LD встановлено, що лізингові
платежі за цим договором складаються
зокрема з авансового (перший
лізинговий) платежу, що сплачується до
передачі предмета лізингу у
користування лізингоодержувачу та є
частиною відшкодування предмету
лізингу. Авансовий платіж сплачується
за курсом та в строки, які вказані у
відповідному додатку до цього
договору. Авансовий платіж включає в
себе ПДВ; та періодичних лізингових
платежів, які сплачуються після
передачі предмета лізингу у
користування лізингоодержувачу за
курсом продажу та включають в себе:

- відшкодування вартості предмету
лізингу, що розраховується за курсом,
встановленим у відповідному додатку до
цього договору;

- комісію лізингодавця, яка є такою, що
змінюється, та розраховується як
різниця між розміром між розміром
періодичного лізингового платежу, який
зазначений у стовбці «Лізинговий
платіж» та перерахований в гривню, та
розміром відшкодування вартості
предмету лізингу у гривні,
розрахованого згідно п. 5.3.2 (а) цього
договору, мінімальний розмір комісії
лізингодавця не може бути меншим ніж
одна гривня.

Пунктом 5.9 договору від 06.07.2012 року №
4027L12/00-LD передбачено, що перед
підписанням цього договору
лізингоодержувач попереджений
лізингодавцем про наявність з боку
лізингоодержувача валютного ризику,
тобто ймовірність виникнення можливих
збитків у лізингоодержувача внаслідок
несприятливих змін курсів іноземних
валют до національної валюти України.
Підписанням цього договору
лізингоодержувач підтверджує, що він
усвідомлює можливе настання
несприятливих для нього економічних
умов, спричинених коливанням курсів
валют, і гарантує виконання взятих на
себе зобов'язань своєчасно та в повному
об'ємі.

Згідно з п. 5.8 договору від 06.07.2012 року №
4027L12/00-LD лізингодавець може інформувати
про розмір суми лізингових платежів, що
належить сплатити лізингоодержувачу в
поточному лізинговому періоді на
офіційному сайті лізингодавця, з
обов'язковим збереженням
конфіденційності такої інформації, у
випадку технічної можливості
розміщення інформації.

09.08.2012 року сторони уклали додаткову
угоду № 1 до договору фінансового
лізингу від 06.07.2012 року № 4027L12/00-LD,
відповідно до умов якої у зв'язку зі
зміною вартості предмета лізингу
домовились викласти додатки №
4027L12/00-LD/01 та № 4027L12/00-LD/02 до договору в
новій редакції. Розрахунок зміненої
вартості предмету лізингу здійснений
на підставі курсів валют встановлених
ПАТ „Укрсоцбанк" станом на 08.08.2012 року
за взаємною згодою сторін.

06.07.2012 року сторони узгодили додатки до
договору лізингу за № 4027L12/00-LD/01 та №
4027L12/00-LD/02 (з урахуванням редакції від
09.08.2012 року), в яких визначили предмет
лізингу, їх ціну, графіки платежів за
договорами лізингу та інші умови.
Відповідно до вказаних додатків,
об'єктами лізингу, що передається
відповідачу у користування є:

- трактор CASE IH MX 340, 8 700 куб.см, 2012 року
випуску, вартістю 205 177,49 дол. США, що на
день складання цього додатку становить
1 659 598 грн.;

- борона дискова CASE Ecolo tiger C 530 В, 2011 р.в.,
вартістю 50 043,29 дол. США, що на день
складання цього додатку становить 404 780
грн.

Відповідно до додатку № 4027L12/00-LD/01
валюта договору - гривня, перерахована
з суми в доларах США за відповідним
курсом, курс авансового платежу, курс
комісії за організацію - 8 грн. 09 коп. за 1
долар США, курс, за яким розраховується
відшкодування вартості - 8 грн. 08,5 коп.
за 1 дол. США. Аналогічні положення
містяться в додатку № 4027L12/00-LD/02.

09.08.2012 року на виконання умов спірного
договору лізингу № 4027L12/00-LD відповідач
передав позивачу відповідне
обладнання (предмет лізингу) у
фінансовий лізинг, про що було складено
акт приймання-передачі. Відповідно до
п. 3 (ііі) акту приймання-передачі цим
лізингоодержувач підтверджує
лізингодавцю, що всі юридичні питання
та документи, надані лізингодавцю у
зв'язку з договором, є задовільними для
лізингодавця та юридично чинними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції,
що діяла на момент укладення
оспорюваного договору, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

В ст. 99 Конституції України закріплено,
що грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, визначаючи правовий статус
гривні, вказана норма Основного Закону
не встановлює сферу її обігу та
будь-яких обмежень щодо можливості
використання в Україні грошових
одиниць іноземних держав.

За приписом ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу
України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.

Разом з тим, сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України).

В силу ст. 533 Цивільного кодексу України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Також, слід зазначити, що приписи ст. 198
Господарського кодексу України
(виконання грошового зобов'язання), що
міститься в Главі 22 „Виконання
господарських зобов'язань"
Господарського кодексу України не
суперечать приписам ст. 533 Глави 48
„Виконання зобов'язання" Цивільного
кодексу України.

Крім того, в ст. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19.02.1993 року № 15-93
передбачено, що валюта України є єдиним
законним засобом платежу на території
України, який приймається без обмежень
для оплати будь-яких вимог та
зобов'язань.

Відповідно до ст. 35 Закону України „Про
Національний банк України" від 20.05.1999
року № 679-XIV гривня (банкноти і монети)
як національна валюта є єдиним
законним платіжним засобом на
території України.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про те, що вищезазначені акти
законодавства визначають національну
валюту України як єдиний законний
платіжний засіб на території України.
Проте, вони не містять заборони на
вираження грошових зобов'язань в
іноземній валюті.

Закон України „Про фінансовий лізинг"
також не містить приписів, які б
містили заборону щодо вираження
розміру лізингових платежів у
еквіваленті іноземної валюти.

Незважаючи на те, що розмір лізингових
платежів за договором встановлюється у
еквіваленті іноземної валюти, сплата
лізингових платежів за договором
здійснюється саме у гривнях (п. 5.2
договору), а тому посилання позивача на
невідповідність від 06.07.2012 року №
4027L12/00-LD положенням законодавства є
безпідставним.

Такого ж висновку дійшов і Верховний
Суд України в постанові від 16.05.2011 року
у справі № 32/242-32/243-32/244-32/245.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
позивача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського
господарства „Нива" на рішення
господарського суду міста Києва від
28.05.2014 року по справі № 910/6713/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.05.2014 року по справі №
910/6713/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/6713/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано__14.07.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
О.М. Коротун

В.В. Сулім