ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 920/2165/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Чуйковій А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Нестерук О.А. (довіреність
від 12.05.2014 року);

відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. №1438С/1-38) на рішення
господарського суду Сумської області
від 17.02.2014 року

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Деанте-Україна", м.
Хмельницький

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Торгівельно-виробничий комплекс
"Рона-Маркет", м. Суми

про стягнення 28 149,48 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Деанте-Україна", звернувся
до господарського суду Сумської
області з позовом до ТОВ
"Торгівельно-виробничий комплекс
"Рона-Маркет", в якому просив суд
стягнути з відповідача 28149,48 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 17.02.2014 р. (суддя
Миропольський С.О.) в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення суду скасувати та
прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 18.06.2014 року не з'явився, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчить штамп на зворотньому боці
ухвали, якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні про відправлення її копій
сторонам і є доказом належного
повідомлення учасників спору про дату,
час та місце судового засідання
відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та
відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає можливим розглядати справу за
його відсутності за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши позицію позивача,
перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

31.07.2010 року між ТОВ «Деанте-Україна»
(постачальник) та ТОВ
«Торгівельно-виробничий комплекс
«Рона-Маркет» (покупець) було укладено
договір поставки №44/1/10, відповідно до
якого постачальник зобов'язується
передати (поставити) на умовах даного
договору покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього на умовах даного
договору (а.с.19).

Згідно п.11.1 договір вступає в дію з дати
його підписання обома сторонами і діє
на протязі одного року. Дострокове
розірвання договору можливе лише у
випадках, передбачених чинним
законодавством України або за взаємною
згодою сторін.

Термін дії договору може бути
продовжений ще на один рік, якщо жодна
із сторін не повідомила про бажання
припинити термін дії договору на
протязі одного місяця до закінчення
терміну дії договору (п.11.2 договору).

Відповідно до п.7.1 договору, оплата
товару покупцем здійснюється шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок постачальника, вказаний у
реквізитах постачальника в цьому
договорі після його реалізації один
раз на тиждень.

На виконання умов договору позивач з
квітня 2011 року по січень 2012 року
здійснював поставку товару
відповідачу, про що свідчать видаткові
накладні №Ж-00333 від 07.04.2011 р., №Ж-00399 від
26.04.2001 р., №Ж-00819 від 21.07.2011 р., №Ж-00898 від
04.08.2011 р., №Ж-00962 від 18.08.2011 р., №Ж-01084 від
06.09.2011 р., №Ж-01168 від 21.09.2011 р.,№Ж-00045 від
17.01.2012 р. (а.с.26, 27,29, 32, 35, 39, 43, 45).

Як зазначає позивач, поступово
реалізуючи товар, відповідач
здійснював оплату за договором
поставки.

Однак, повної оплати не здійснив і
станом на 12.05.2012 року борг відповідача
за поставлений товар становив 25796,04 грн.

Відповідач не оспорює вказану суму, але
вважає, що строк для оплати не настав,
оскільки товар не реалізований.

Позивач надіслав відповідачу досудове
попередження №6 від 20.02.2013 року з
пропозицією в 7-ми денний строк
сплатити 25796,04 грн. заборгованості
(а.с.48).

Відповідач листом за №65 від 18.03.2013 року,
повідомив відповідача про те, що
поставлений позивачем товар не
реалізований, у зв'язку з чим позивачу
пропонується його забрати.

Позивач звернувся до господарського
суду Сумської області з позовом про
стягнення суми боргу в розмірі 25796,04
грн., пені в сумі 1971,80 грн., 3% річних- 381,64
грн.

Колегія суддів приймає до уваги
наступне.

Відповідно ч.ч.1;2 ст. 265 ГК України - за
договором поставки одна сторона-
постачальник зобов'язується передати(
поставити) у зумовлені строки другій
стороні - покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд
сторін…

Відповідно до п.7.1 договору, оплата
товару покупцем здійснюється шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок постачальника, вказаний у
реквізитах постачальника в цьому
договорі після його реалізації один
раз на тиждень.

Отже, умовами укладеного сторонами
договору передбачено здійснення
оплати поставленого товару лише після
певної події - його реалізації
відповідачем.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору…

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено те, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Термін виконання також може бути
встановлений настанням події, яка
неминуче має настати( ч.2 ст. 530 ЦК
України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується позивачем, поставлений
товар знаходиться у відповідача та не
є реалізованим.

Отже, строк оплати відповідачем товару
за договором поставки не настав, у
позивача відсутні підстави вимагати
сплати коштів.

Слід приймати до уваги також умови
пункту 3.4. договору поставки, а саме, що
у випадку поставки товару з
відстрочкою платежу (на умовах
товарного кредиту), право власності на
поставлені товари переходить до
покупця в момент повної оплати за
товар, в усіх інших випадках право
власності на поставлені товари
переходить до покупця в момент
передачі товару в його розпорядження.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.06.2014 суду пояснив
апеляційному суду, що поставка товару
відповідачу здійснювалася на умовах
товарного кредиту.

Вказані поясненні відповідають умовам
пункту 7.1. договору.

За таких обставин, оскільки товар не
був реалізований, саме позивачу
належить право власності на товар, що
знаходиться у відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Оскільки позивачем не надано доказів
неналежного виконання умов договору
відповідачем, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для стягнення з відповідача пені та 3 %
річних.

Як зазначає позивач, сторони
намагалися усунути конфлікт шляхом
повернення нереалізованого товару
позивачу (тобто власнику). Але останній
не погодився його одержати від
відповідача, оскільки товар був
пошкоджений.

В апеляційній скарзі відповідач
наполягає на тому, що суд першої
інстанції безпідставно не врахував цю
обставину і не задовольнив його
позовні вимоги про стягнення боргу та
пені, 3% річних і в обґрунтування
посилається на пункти 3.7;5.4;5.5 договору
поставки.

Вказані норми договору регулюють
правовідносини щодо покладення
відповідальності у разі поставки
(передачі) продукції із пошкодженнями
та встановлюють, що ризик пошкодження
товару переходить до покупця з моменту
передачі товару у його розпорядження,
тобто про стягнення певних збитків,
розмір яких має бути доведений
позивачем.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є:втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено.

Таким чином, позивач, як власник товару,
має право лише на відшкодування
збитків, завданих відповідачем,
внаслідок пошкодження його майна.

Отже, судова колегія (як і суд першої
інстанції) не може прийняти до уваги
вказані обставини, оскільки вони не
стосуються предмету заявленого позову
про стягнення боргу, пені , 3% річних.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі
просить суд витребувати з
господарського суду Сумської області
справу №920/2165/13.

Відповідно до ст.91 ГПК України,
апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу. Місцевий
господарський суд у триденний строк
надсилає одержану апеляційну скаргу
разом із справою.

Таким чином, господарським судом
Сумської області 30.04.2014 року направлена
апеляційна скарга позивача разом із
справою №920/2165/13, про що свідчить
супровідний лист №01-50/395 (а.с.106).

З урахуванням викладеного, відсутні
підстави для задоволення клопотання
позивача.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що господарським судом
першої інстанції в повній мірі
з'ясовані та правильно оцінені
обставини у справі та ухвалене ним
рішення є законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим підстав для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 17.02.2014 року у справі №
920/2165/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі
№920/2165/13 підписано 23.06.2014 року.

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.