РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"15" липня 2014 р.
Справа №902/369/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Маціщук А.В. ,

суддя
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Рибаченко І.В. -
представника за довіреністю від
04.09.2013р.

від відповідача: Гончарук Ю.В, -
представника за довіреністю від
06.09.2013р.

прокурора: Білери І.В. - посвідчення від
12.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго"

на рішення господарського суду
Вінницької області від 04.06.2014р.

у справі №902/369/14 (суддя Білоус В.В.)

за позовом Прокурора міста Вінниці в
інтересах держави - в особі Вінницької
міської ради в особі Комунального
підприємства Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

до Закритого акціонерного товариства
"Вінницький проектний інститут",
м.Вінниця

про стягнення 1053792,08грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 04.06.2014 року по
справі №902/369/14 позов прокурора міста
Вінниці, заявлений в інтересах держави
- в особі Вінницької міської ради в
особі Комунального підприємства
Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго" до Закритого
акціонерного товариства "Вінницький
проектний інститут", задоволено
частково.

Стягнуто з Закритого акціонерного
товариства "Вінницький проектний
інстит" на користь Комунального
підприємства Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго» 477 857, 90 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію станом на 03.06.2014 р., 15 693, 72 грн. - 3
% річних за період з грудня 2012 р. по
квітень 2014 р., 32 382,56 грн. - суми втрат від
інфляції за період 31.12.2012 р. - 30.07.2014 р., 60
000, 00 грн. - пені за несвоєчасно
проведені розрахунки за період з
квітня 2013 р. по квітень 2014 р..

Стягнуто з Закритого акціонерного
товариства "Вінницький проектний
інститут" в дохід Державного бюджету
21075, 84 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати в частині
відмови у стягненні 467 857,90 грн. пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити в
повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач
зазначає, зокрема, наступне:

- КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є
соціально значимим теплопостачальним
підприємством, що забезпечує
централізованим теплопостачанням
населення, бюджетні установи,
підприємства міста Вінниці . Несплата
підприємствами-споживачами коштів за
спожиту теплову енергію тягне за собою
зниження рівня енергетичної безпеки
міста, про що зазначено прокуратурою у
позовній заяві. Ці обставини не оцінені
судом як виключні.

- у даному випадку судом взято до уваги
при ухваленні рішення лише фінансовий
звіт відповідача за 1 квартал 2014 року, а
фінансовий стан позивача не
досліджувався під час судового
розгляду взагалі, хоча вищезазначена
норма зобов'язує суд у такому випадку
брати до уваги майновий стан всіх
сторін, у тому числі і КП ВМР
«Вінницяміськтеплоенерго».

- щодо ступеню виконання зобов'язання
боржником, то фактично із нарахованої
суми за період з грудня 2012 року по
квітень 2014 року в розмірі 1 228 669.3 грн.
оплачено було 750 811.40грн., тобто 61%
(борг на момент прийняття рішення
становив 477 857.9 грн., тобто 39 %).
Незважаючи на це, судом без будь-якого
обґрунтування сума пені зменшена до 11%,
хоча як свідчить практика Вищого
господарського суду України ( до
прикладу, постанова від 18.04.2013 у справі
№5023/4808/12, постанова від 20.03.2014 у справі
№904/4874/13, постанова від 28.02.2013 у справі
№11/5025/641/12), сума пені зменшується
судами максимум до 50% за наявності
відповідних об'єктивних обставин.

Представник КП Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго" у судовому
засіданні підтримала доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та надала
пояснення в обґрунтування своєї
правової позиції. Вважає рішення
господарського суду Вінницької
області від 04.06.2014р. у справі №902/369/14
незаконним та необґрунтованим, у
зв'язку з чим просить його скасувати в
частині відмови у стягненні 467 857,90 грн.
пені та прийняти в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволити в повному обсязі.

Прокурор підтримала позицію
представника позивача та просить суд
скасувати оскаржене рішення в частині
відмови у стягненні 467 857,90 грн. пені та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити в
повному обсязі.

Відповідач у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу та його представник
у судовому засіданні заперечили проти
доводів та вимог апеляційної скарги,
вважаючи рішення господарського суду
Вінницької області від 04.06.2014р. у справі
№902/369/14 законним та обгрунтованим,
просять суд залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, прокурора, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з`ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

09.12.2011р. між Закритим акціонерним
товариством "Вінницький проектний
інститут" (споживач) та Комунальним
підприємством Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго"
(постачальник) укладено договір
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 5766 (далі - договір)
(а.с.25-26).

Розділом 1 договору визначено, що за цим
договором постачальник бере на себе
зобов'язання продавати та постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в договірних обсягах та з
параметрами теплоносія на вході мереж
споживача, які відповідають
температурному графіку теплової
мережі, а споживач зобов'язується
отримувати та оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором.
Температурний графік теплової мережі є
невід'ємним додатком цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору теплова
енергія постачається споживачеві в
обсягах згідно з додатком 1 до цього
договору в гарячій воді.

Згідно п. 6.1. договору розрахунки за
спожиту теплову енергію здійснюються
на межі продажу, яка є межею балансової
належності, відповідно до додатку №2
цього договору. Проводяться виключно в
грошовій формі згідно з діючими
тарифами, затвердженими в
установленому порядку.

Споживач щомісячно, протягом року,
вносить плату за приєднане теплове
навантаження, визначене в додатку № 1
до договору, та окремо сплачує за
спожиту теплову енергію на підставі
показів приладів обліку, або за їх
відсутності, розрахунково, відповідно
до теплового навантаження. У разі зміни
тарифів та порядку розрахунків нові
тарифи і порядок розрахунків є
обов'язковим для сторін з моменту
введення їх в дію (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору визначено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Розрахунки по договору виконуються в
наступному порядку: споживач, не
пізніше 25 числа розрахункового місяця,
вносить плату за приєднане теплове
навантаження, визначене в додатку №1 до
договору та сплачує 70 відсотків
вартості від обсягу теплової енергії,
який передбачений на наступний
розрахунковий період. Остаточні
розрахунки за спожиту теплову енергію
споживач проводить до 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим (п. 6.4.
договору).

Відповідно до п.6.5. договору по
закінченню розрахункового періоду, не
пізніше 8 числа місяця, наступного за
розрахунковим, споживач повинен
отримати загальний рахунок на оплату
теплової енергії, спожитої у
розрахунковому місяці та плати за
приєднане теплове навантаження, акт
здачі-прийияття викопаних робіт в двох
примірниках для підписання, після чого
один примірник акту повернути
постачальнику у 5-ти денний термін.
Неотримання споживачем рахунку не
звільняє останнього від обов'язку
оплати по цьому договору.

Згідно п. 6.6. договору у разі
непідписання акту здачі-прийияття
виконаних робіт споживачем, без
надання постачальнику викладених в
письмовій формі обгрунтованих
заперечень по акту або неповернення
споживачем підписаного акту
здачі-прийнягтя виконаних робіт у 5-ти
денний термін, акт вважається визнаним
споживачем та є доказом
кількості-спожитої споживачем у
розрахунковому місяці теплової
енергії належної якості.

За наявності боргу у споживача за
теплову енергію постачальник має право
зарахувати кошти, що надійшли від
споживача, у черговості, визначеній
ст.534 ЦК України (п. 6.7. Договору).

За несвоєчасне виконання розрахунків
за теплову енергію сторони передбачили
пеню у розмірі 1% від несплаченої суми
за кожний день прострочення, якщо інше
не передбачене законодавством (п.7.3.4
Договору).

Сторонами підписано додатки №1, №2, №3,
№4 та №5 до Договору, яким сторони
визначили обсяги постачання теплової
енергії споживачу, узгодили акт
розмежування балансової належності
мереж та експлуатаційної
відповідальності сторін, затвердили
межі поділу теплової енергії,
встановили тарифи на теплову енергію
та температурний графік роботи
теплових мереж (а.с. 27-32).

На виконання умов договору позивач в
період грудень 2012 р. - лютий 2014 р.
поставив відповідачу в приміщення по
вул. Київська, 14, вул. Київська, 14/1 у м.
Вінниці теплову енергію на загальну
суму 1 147572,82 грн. (у т.ч. 177363,22 грн. -
приєднане теплове навантаження).

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати виконав частково.

За вказаних обставин, прокурор міста
Вінниці звернувся до господарського
суду Вінницької області з позовом в
інтересах держави - Вінницької міської
ради в особі Комунального підприємства
Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго" про
стягнення 977 612, 58 грн., з яких: 446 761, 42 грн.
- боргу за надані послуги з
теплопостачання, 13 986, 67 грн. - 3 % річних
за період з грудня 2012 р. по березень 2014
р., 446 761, 42 грн. - пені за несвоєчасно
проведені розрахунки за період з 12.03.2013
р. по 17.03.2014 р. , 70 103, 07 грн. - інфляційних
втрат, згідно договору купівлі -
продажу теплової енергії в гарячій
воді № 5766 від 09.12.2011 р. (а.с.2-7).

Заявою від 16.05.2014р. №02/468, підтриманою
прокурором, позивач збільшив позовні
вимоги, просив стягнути з відповідача
на його користь 1103792,08грн, з яких:
527857,90грн. - заборгованість за спожиту
теплову енергію станом на 01.05.2014р.;
15693,72грн. - 3% річних за період з грудня
2012р. по квітень 2014р.; 32382,56грн. - суми
втрат від інфляції; 527857,90грн. - пеня за
несвоєчасно проведені розрахунки в
межах 100% суми боргу (т.1, а.с.139).

До заяви додано відповідні розрахунки
стягуваної суми (т.1, а.с.141, 146-148).

Заявою від 04.06.2014р. №02/597 позивач
зменшив позовні вимоги, , просив
стягнути з відповідача на його користь
1053792,08грн, з яких: 477857,90грн. -
заборгованість за спожиту теплову
енергію станом на 03.06.2014р.; 15693,72грн. - 3%
річних за період з грудня 2012р. по
квітень 2014р.; 32382,56грн. - суми втрат від
інфляції; 527857,90грн. - пеня за
несвоєчасно проведені розрахунки в
межах 100% суми боргу (т.1, а.с.168).

Із змісту вказаної заяви вбачається, що
позовні вимоги зменшено лише у частині
боргу, оскільки 20.05.2014р. відповідач
сплатив 50000,00грн. боргу, а у решті -
вимоги залишені без змін.

Прокурор позовні вимоги в сумі
1053792,08грн., які є остаточними, підтримав.

Як вже зазначалося, рішенням
господарського суду Вінницької
області від 04.06.2014р. позов задоволено
частково. Стягнуто з Закритого
акціонерного товариства "Вінницький
проектний інститут" на користь
Комунального підприємства Вінницької
міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"
477 857, 90 грн. - заборгованості за спожиту
теплову енергію станом на 03.06.2014р., 15 693,
72грн. - 3 % річних за період з грудня 2012р.
по квітень 2014р., 32 382,56грн. -
суми втрат від інфляції за період 31.12.2012
р. - 30.07.2014 р., 60 000, 00 грн. - пені за
несвоєчасно проведені розрахунки за
період з квітня 2013 р. по квітень 2014 р.
(а.с.173-177).

При цьому слід зазначити, суд першої
інстанції визнав обгрунтованим
пред`явлення позову в частині
стягнення пені у розмірі 527857,90грн.,
однак, керуючись п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.13, ч.3
ст.16, ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК
України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, зменшив
розмір пені до 60000,00грн.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову, з огляду
на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Підставою виникнення зобов'язань між
сторонами по справі є договір
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 5766 від 09.12.11р., який за
своєю правовою природою є договором
енергопостачання (ст.275 ГК України).

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором, поставив відповідачу в
приміщення по вул. Київська, 14, вул.
Київська, 14/1 у м. Вінниці в період
грудень 2012 р. - квітень 2014 р. теплову
енергію на загальну суму 1 228 669, 30 грн. (у
т.ч. 199 218, 83 грн. - приєднане теплове
навантаження), що підтверджується
копіями актів здачі - прийняття
виконаних робіт (надання послуг), та
доказами їх отримання відповідачем -
копіями реєстрів отриманих рахунків,
актів здачі - прийняття виконаних
робіт. (а.с.33-52, а.с. 142-145).

Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати виконав частково, в сумі 750
811,40 грн., що підтверджується копіями
банківських виписок, плтатіжним
дорученням №211 від 20.05.2014р. (а.с.116-137, а.с.
166). Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за спожиту
теплову енергію на дату прийняття
оскарженого рішення складає 477857,90грн.,
чого сторони не спростовують.

Відтак, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договором
№5766 від 09.12.11р. в сумі 477 857грн. 90
коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розмір нарахованих
позивачем інфляційних втрат за період
з грудня 2012 р. по квітень 2014 р. в сумі 32
382,56 грн. та 3 % річних за період з 11.01.2013р.
по 20.05.2014 р. в сумі 15 693, 72 грн., судова
колегія вважає їх правильними та
обгрунтованими, а тому погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову в цій частині (т.1,
а.с.146-147).

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач не виконував своє
зобов'язання щодо оплати за поставлену
позивачем теплову енергію в гарячій
воді у встановлені строки, а отже мало
місце прострочення виконання
зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3.4. договору сторони
визначили, що за несвоєчасне виконання
розрахунків за теплову енергію настає
відповідальність у вигляді сплати пені
в розмірі 1% від несплаченої суми за
кожний день прострочення, якщо інше не
передбачене законодавством.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
застосування при визначенні розміру
пені Закону України "Про
відповідальність суб`єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", в преамбулі
якого, зокрема, зазначено, що він
встановлює відповідальність суб`єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги.

Згідно ст.1 Закону України "Про житлово
комунальні послуги" комунальні послуги
- це результат господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Як зазначалося вище, правовідносини
між сторонами у справі виникли на
підставі договору поставки теплової
енергії в гарячій воді.

Позивачем нараховано відповідачу та
пред'явлено до стягнення пеню за
несвоєчасно проведені розрахунки за
період з 19.05.2013 р. по 18.05.2014 р. у розмірі 1%
в сумі 637390,82грн., на щомісячну
заборгованість, яка виникла з квітня
2013р. по квітень 2014р., окремо, з
дотриманням ч.6 ст.232ГК України, тобто в
межах 6 - місячного строку.

Проте, керуючись ст.1 Закону України
"Про відповідальність суб`єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", просить
стягнути пеню в сумі 527857,90грн., тобто в
межах суми боргу станом на 01.05.2014р.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст.233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.11 №
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
прокурора м.Вінниці заявив про
зменшення розміру нарахованої
позивачем пені (а.с.108-111, 160-161),
зазначаючи, що не заперечує факт
наявності заборгованості перед
позивачем, однак, на теперішній час
сплата заборгованості у повному
розмірі та пені є надзвичайно
ускладненою для відповідача у зв`язку
із скрутним фінансовим становищем. Це
може мати наслідком для відповідача
неможливості ведення господарської
діяльності та призведе до значних
матеріальних збитків. Покладення на
ЗАТ "ВПІ" у даний момент обов`язку з
проведення одночасно всієї суми боргу
та пені неминуче призведе до
банкрутства підприємства.

На підтвердження такого фінансового
стану, відповідачем, крім фінансового
звіту за 2013 рік, також надано копію
фінансового звіту за перший квартал
2014р., згідно яких діяльність ЗАТ "ВПІ" є
збитковою.

Судова колегія, проаналізувавши
причини неналежного виконання
відповідачем зобов'язання, дослідивши
фінансові звіти відповідача за 2013р. та
І кв. 2014р., якими підтверджується
збитковість відповідача, а також
враховуючи той факт, що в період
розгляду справи відповідач сплатив на
погашення боргу 50000,00грн., що свідчить
про вжиття останнім заходів для
зменшення боргу, прийшов до висновку
про наявність законних та
обґрунтованих підстав для зменшення
розміру пені.

Поряд з цим, слід вказати, що у випадку
нарахування неустойки, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності, як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми, як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

За змістом апеляційної скарги, позивач
не погоджується лише з висновком суду
першої інстанції про зменшення пені,
тому просить оскаржене рішення
скасувати в частині відмови у
стягненні 467857,90грн. пені, зазначаючи, що
при зменшенні пені не враховано його
майновий стан, відсоткове
співвідношення між розміром неустойки
та боргу.

Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідач 19.05.2014р. звернувся до суду із
заявою про зменшення розміру пені,
посилаючись, зокрема, на складний
майновий стан, надавши на
підтвердження фінансовий звіт за 2013р.,
а 04.06.2014р. - за І кв. 2014р.

У судових засіданнях 20.05.2014р. та 04.06.2014р.
(дата прийняття оскарженого рішення)
були присутніми представники сторін та
прокурор.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Таким чином, позивач мав можливість,
скориставшись передбаченими ст.22 ГПК
України правами, надати суду усі
необхідні докази для вирішення спору
по суті.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України,
судовою колегією не беруться до уваги
додані скаржником до апеляційної
скарги Баланс (Звіт про фінансовий
стан) на 31 березня 2014р. та Баланс (Звіт
про фінансовий стан) на 31 грудня 2013р.,
оскільки позивач не обгрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції.

Крім того слід зазначити,
законодавством не визначено розмір
(відсоткове співвідношення) можливого
зменшення штрафних санкцій,
відповідно, дане питання вирішується
господарським судом, згідно ст. 43 ГПК
України, за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об`єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи, апеляційний господарський суд
вважає, що доводи скаржника, зазначені
в апеляційній скарзі, не є такими, що
можуть бути підставою, згідно ст.104
Господарського процесуального кодексу
України для скасування чи зміни
оскарженого рішення, а тому рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Вінницької області від 04.06.2014р. у справі
№902/369/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Комунального підприємства
Вінницької міської ради
"Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця -
без задоволення.

2. Справу №902/369/14 повернути до
господарського суду Вінницької
області

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.