ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 911/782/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/782/14

за позовом державного підприємства
"НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ
"УКРЕНЕРГО", ідентифікаційний код: 00100227,
місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.
Симона Петлюри, буд. 25,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕРГОКАПИТАЛ",
ідентифікаційний код: 37256969,
місцезнаходження: 07800, Київська обл.,
Бородянський район, смт Бородянка, вул.
Індустріальна, буд. 3, офіс 3,

про стягнення,

за участю представників сторін:

від позивача: Лещенко О.О., який діє на
підставі довіреності від 21.01.2014 року
№18;

від відповідача: Нікітіна-Дудікова Г.Ю.,
яка діє на підставі довіреності від
07.04.2014 року б/н, -

Обставини справи:

державне підприємство "НАЦІОНАЛЬНА
ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (далі
за текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕНЕРГОКАПИТАЛ" (далі за текстом:
Відповідач) про стягнення штрафних
санкцій за договором поставки від
28.12.2012 року №05/1177-12 у вигляді пені у сумі
37 776,00 грн. (тридцять сім тисяч сімсот
сімдесят шість гривень 00 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач не виконав належним
чином зобов'язання за договором
поставки від 28.12.2012 року №05/1177-12 з
своєчасної оплати поставленого товару,
у зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у вигляді
пені у сумі 37 776,00 грн. (тридцять сім
тисяч сімсот сімдесят шість гривень 00
коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.03.2014 року порушено
провадження у справі №911/782/14, розгляд
якої призначено на 14.04.2014 року.

11.04.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 10.04.2014 року б/н (вх.
№6744/14 від 11.04.2014 року) з доданими
документами, у якому Відповідач
просить відмовити в задоволенні
позовної заяви ДП "НЕК "Укренерго" до
ТОВ "Енергокапітал" про стягнення
штрафних санкцій за договором поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12, обґрунтовуючи
це тим, що наведений позивачем
розрахунок пені не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки термін
протягом якого позивач нараховує пеню
за прострочення виконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12, перевищує 6 місяців.

У зв'язку з проведенням 14.04.2014 року
зборів суддів господарського суду
Київської області, розгляд справи
№911/782/14, призначений на 14.04.2014 року не
відбувся. Ухвалою господарського суду
Київської області від 14.04.2014 року
розгляд справи відкладено на 05 травня
2014 року.

05.05.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який надав
пояснення по справі, подав додаткові
докази у справі. Представник
Відповідача в судове засідання не
з'явився. Ухвалою господарського суду
Київської області від 05.05.2014 року
продовжено строк розгляду спору у
справі №911/782/14 на п'ятнадцять днів до
26.05.2014 року; розгляд справи відкладено
на 26 травня 2014 року.

26.05.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшла заява про зміну
розміру позовних вимог від 26.05.2014 року
№01/01-6-2/5359 (вх. №9835/14 від 26.05.2014 року) з
доданими документами та відміткою
Відповідача про отримання вказаної
заяви, у якій Позивач, посилаючись на ч.
4 ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, просить стягнути з
Відповідача суму основного боргу у
розмірі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень
00 коп.) та пеню у розмірі 31 140,03 грн.
(тридцять одна тисяча сто сорок гривень
03 коп.).

26.05.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який надав
пояснення по справі, позов підтримав та
просив задовольнити повністю з
урахуванням заяви про зміну розміру
позовних вимог від 26.05.2014 року
№01/01-6-2/5359. В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який надав
пояснення, проти позову заперечував,
просив в його задоволенні відмовити,
обґрунтовуючи це тим, що наведений
позивачем розрахунок пені не
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши заяву Позивача про зміну
розміру позовних вимог від 26.05.2014 року
№01/01-6-2/5359, заслухавши пояснення
представників Позивача та Відповідача,
судом встановлено наступне.

Вказану заяву Позивач обґрунтовує тим,
що Відповідач у відповіді на претензію
зобов'язався до 28.02.2014 року
перерахувати на рахунок Позивача
залишок боргу у розмірі 120 400,00 грн. З
моменту подання позовної заяви до
подання цієї заяви Відповідач сплатив
80 400,00 грн., у зв'язку з чим на момент
подання заяви про зміну позовних вимог
відповідач не сплатив 40 000,00 грн.
основного боргу за договором поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12. Окрім того, при
поданні позовної заяви позивачем була
допущена помилка у розрахунку пені,
внаслідок виправлення якої розмір пені
зменшується з 37 776,00 грн. до 31 140,03 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Згідно п. 3.10. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у
зв'язку із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством. Якщо ж до
заяви про збільшення розміру позовних
вимог не додано доказів сплати суми
судового збору у встановленому порядку
та розмірі (з урахуванням такого
збільшення), то відповідна заява
повертається господарським судом на
підставі пункту 4 частини першої статті
63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки
виявлено після прийняття
господарським судом заяви про
збільшення розміру позовних вимог, суд
стягує несплачені в установленому
порядку та розмірі суми судового збору
за результатами розгляду справи на
підставі статті 49 ГПК.

Згідно п. 3.11. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, ГПК, зокрема статтею
22 цього Кодексу, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Детально дослідивши заяву Позивача про
зміну розміру позовних вимог від 26.05.2014
року №01/01-6-2/5359 судом встановлено, що
Позивач зменшив кількісні показники за
вимогою про стягнення пені за
договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12, заявленою у позовній заяві від
05.03.2014 року №01/01-6-2/2313.

Разом з тим, як зазначено судом, згідно
ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до абз.абз. 4, 5 п. 3.12.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу. Відтак зміна предмета позову
означає зміну вимоги, з якою позивач
звернувся до відповідача, а зміна
підстав позову - це зміна обставин, на
яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

Судом встановлено, що Позивач у заяві
про зміну розміру позовних вимог від
26.05.2014 року №01/01-6-2/5359 до початку
розгляду судом справи по суті змінив
предмет позову зі стягнення штрафних
санкцій за договором поставки від
28.12.2012 року №05/1177-12 на стягнення
заборгованості за договором поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12 у вигляді
основного боргу та штрафних санкцій.

Таким чином, справа розглядалась у
редакції позовних вимог, з урахуванням
заяви Позивача про зміну розміру
позовних вимог від 26.05.2014 року
№01/01-6-2/5359, а саме про стягнення з
Відповідача на користь Позивача
заборгованості за договором поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12 у вигляді
основного боргу у сумі 40 000,00 грн. (сорок
тисяч гривень 00 коп.) та пені у сумі 31
140,03 грн. (тридцять одна тисяча сто сорок
гривень 03 коп.).

У зв'язку з цим, враховуючи обмежений
статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України строк
розгляду спору, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 26.05.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

28.12.2012 року між державним підприємством
"НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ
"УКРЕНЕРГО" (постачальник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕРГОКАПИТАЛ"
(покупець) укладено договір поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12 (далі за текстом:
Договір), згідно п. 1.1. якого, за цим
договором постачальник в порядку,
визначеному чинним законодавством
України та розпорядчими актами
замовника, передає покупцю брухт
чорних та кольорових металів, що
утворюється у постачальника у
результаті розбирання належних йому та
демонтованих автотрансформатора 2АТ
(інв. №10009) та силового трансформатора
3Т ТДТНГ-31500/100 кВ (інв. №2039), а покупець
зобов'язується приймати такий брухт
чорних та кольорових металів і
своєчасно здійснювати його оплату
відповідно умов цього договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, поставка
товару здійснюється транспортом та за
рахунок покупця, включаючи всі витрати,
пов'язані з транспортуванням товару,
навантаженню, розвантаженню, а також
будь-які інші витрати, пов'язані з
виконанням покупцем своїх зобов'язань
за цим договором.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що датою
поставки вважається дата, що вказана у
видатковій накладній та у акті
приймання-передачі товару, про що
оформлюється акт прийому-передачі
товару.

Договором у п. 4.4. визначено, що оплата
за товар проводиться покупцем після
прийняття ним товару (з підписанням
акту приймання-передачі товару):
протягом трьох робочих днів з дати
підписання обома сторонами акту
приймання-передачі товару та на
підставі наданого продавцем рахунку.
Оплата здійснюється через банк шляхом
безготівкового перерахування коштів з
рахунку покупця на рахунок
постачальника.

Згідно п. 5.1. Договору, за несвоєчасну
оплату за договором покупець виплачує
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
період, за який нараховується пеня, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до п. 11.1. Договору, цей
договір набуває чинності з дати його
підписання обома сторонами та діє по
30.06.2013 року

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено, що Позивач на
виконання вимог п.п. 1.1. Договору, з
дотриманням вимог ст.ст. 526, 629, 712
Цивільного кодексу України, передав, а
Відповідач прийняв товар на загальну
суму 1 738 317,48 грн. (один мільйон сімсот
тридцять вісім тисяч триста сімнадцять
гривень 48 коп.), що підтверджено актами
приймання брухту та відходів
кольорових металів від 26.02.2013 року №26/02,
від 26.02.2013 року №26/02-1 та від 09.04.2013 року
№26/02-4, які підписані Відповідачем на
виконання вимог п.п. 1.1., 3.5. Договору та
ст. 193 Господарського кодексу України
без будь-яких заперечень з приводу
зазначених у вказаних актах вартості,
кількості та якості поставленого
Позивачем товару з метою засвідчення
факту прийняття Відповідачем товару в
обсязі, кількості, якості та вартості,
визначених у актах приймання брухту та
відходів кольорових металів, копії
яких знаходяться в матеріалах справи і
достовірність яких Відповідач не
заперечує та визнає. Тобто, підписані
Відповідачем акти приймання брухту та
відходів кольорових металів без
будь-якого зазначення Відповідачем про
незгоду із зазначеною у вказаних актах
вартістю, обсягом та якістю
поставленого Позивачем товару
свідчать про належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
Договором.

Як встановлено судом, Позивачем
виставлено для оплати рахунки-фактури
від 28.02.2013 року №8 на суму 1 171 413,48 грн. та
від 15.05.2013 року №18 на суму 566 904,00 грн.

Як вказує Позивач, Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором щодо оплати отриманого
товару, здійснивши оплату частково,
внаслідок чого за Відповідачем
утворилась заборгованість у сумі 220 000,00
грн.

З огляду на те, що Відповідачем
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором, то на адресу
останнього Позивачем в порядку
досудового врегулювання спору,
встановленого ст. 222 Господарського
кодексу України та ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України,
направлено претензію щодо порушення
строків виконання зобов'язань від
20.01.2014 року №01/01-6-2/478, у якій Позивач
просив сплатити суму основного боргу
за Договором у розмірі 220 000,00 грн. та
суму пені за порушення строків
виконання зобов'язань у розмірі 36 038,25
грн.

На претензію Позивача, Відповідачем
направлено відповідь на претензію від
11.02.2014 року №28, у якій Відповідач
гарантував перерахування суми
заборгованості у розмірі 120 400,00 грн. на
рахунок Позивача у строк до 28.02.2014 року,
а залишкову взаємну заборгованість
просив закрити за протоколом про залік
взаємних вимог.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач у
строк до 28.02.2014 року суму
заборгованості за Договором у повному
обсязі не сплатив, у зв'язку з чим
станом на момент розгляду справи за
Відповідачем наявна заборгованість у
вигляді основного боргу у сумі 40 000,00
грн.

В матеріалах справи наявні копії
платіжних доручень від 29.04.2014 року №108,
від 07.05.2014 року №112 та від 15.05.2014 року
№120, які подані Позивачем у судовому
засіданні 05.05.2014 року, згідно яких
Відповідачем перераховано на рахунок
Позивача грошові кошти в рахунок
оплати заборгованості за Договором у
загальній сумі 80 400,00 грн., що свідчить
про визнання вчинення Відповідачем дій
спрямованих на погашення
заборгованості за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, ухвалою
господарського суду Київської області
від 13.03.2014 року суд зобов'язував
Відповідача подати належні докази
виконання Відповідачем зобов'язань за
договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12.

Проте, станом на момент розгляду справи
Відповідач не виконав вимоги ухвали
суду від 13.03.2014 року та не надав суду
належних доказів виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
поставки від 28.12.2012 року №05/1177-12 в
частині повної оплати отриманого
товару за Договором, у зв'язку з чим суд
розглядав справу за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Таким чином, внаслідок порушення
Відповідачем положень п.п. 1.1., 4.4.
Договору та ст.ст. 526, 530, 629, 712 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України, у
зв'язку з тим, що Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором з повної оплати отриманого
товару за Договором, за Відповідачем
перед Позивачем наявна заборгованість
у вигляді основного боргу у сумі 40 000,00
грн. (сорок тисяч гривень 00 коп.).

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення з Відповідача
заборгованості за Договором у вигляді
основного боргу у сумі 40 000,00 грн. (сорок
тисяч гривень 00 коп.) є обґрунтованою та
доведеною за допомогою належних і
допустимих доказів, у зв'язку з чим
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання за
Договором з оплати отриманого товару,
пеню, передбачену п. 5.1. Договору, у сумі
31 140,03 грн. (тридцять одна тисяча сто
сорок гривень 03 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 5.1. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати отриманого
товару за Договором у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України у сумі 31
140,03 грн. (тридцять одна тисяча сто сорок
гривень 03 коп.).

Як вказує Відповідач у відзиві на
позовну заяву від 10.04.2014 року б/н, сума
пені, яка підлягає сплаті за товар,
поставлений 26.02.2013 року складає 16 262,17
грн., а за товар, поставлений 09.04.2013 року
- 13 162,68 грн.

Таким чином, надані Відповідачем
розрахунки суми пені, що підлягає
стягнення з Відповідача за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання за
Договором з оплати отриманого товару,
свідчать про визнання Відповідачем
факту порушення договірних зобов'язань
за Договором та прострочення виконання
грошового зобов'язання з боку
Відповідача.

Разом з тим, Відповідач у відзиві
зазначає, що наведений Позивачем
розрахунок пені не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки термін
протягом якого позивач нараховує пеню
за прострочення виконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12, перевищує 6 місяців.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За наслідком дослідження умов договору
поставки від 28.12.2012 року №05/1177-12, судом
встановлено, що сторонами у вказаному
договорі не визначено іншого строку
нарахування штрафних санкцій, ніж
визначений ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України шестимісячний строк, у
зв'язку з чим твердження Відповідача
про те, що нарахування пені за
прострочення Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано,
відповідають дійсним обставинам
справи.

Однак, щодо тверджень Відповідача про
те, що Позивачем здійснено розрахунок
пені за порушення Відповідачем
грошового зобов'язання понад шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, суд зазначає, що згідно
розрахунку, доданого Позивачем до
заяви про зміну розміру позовних вимог
від 26.05.2014 року №01/01-6-2/5359 (вх. №9835/14 від
26.05.2014 року), Позивачем нараховано пеню
таким чином: на суму боргу 1 171 413,48 грн. -
за період з 06.03.2013 року по 03.09.2013 року у
сумі 16 750,60 грн.; на суму боргу 566 904,00 грн.
- за період з 21.05.2013 року по 18.11.2013 року у
сумі 14 389,43 грн. Отже, Позивачем
нараховано пеню в межах шестимісячного
строку, встановленого ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
встановлено, що сума пені у розмірі 31
140,03 грн. (тридцять одна тисяча сто сорок
гривень 03 коп.) визначена обгрунтовано
і вірно. Належних доказів виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
поставки від 28.12.2012 року №05/1177-12 в
частині повної оплати отриманого
товару за Договором, які б
спростовували вірність розрахунку
пені, Відповідачем суду не надано.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12 у вигляді основного боргу у
сумі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00
коп.) та пені у сумі 31 140,03 грн. (тридцять
одна тисяча сто сорок гривень 03 коп.).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості за договором поставки
від 28.12.2012 року №05/1177-12 у вигляді
основного боргу у сумі 40 000,00 грн. (сорок
тисяч гривень 00 коп.) та пені у сумі 31
140,03 грн. (тридцять одна тисяча сто сорок
гривень 03 коп.) є обґрунтованими та
доведеними за допомогою належних і
допустимих доказів, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем у справі в якості доказів,
є належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд
покласти витрати по сплаті судового
збору на Відповідача.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.),
відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства
"НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ
"УКРЕНЕРГО" до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕНЕРГОКАПИТАЛ" про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕНЕРГОКАПИТАЛ", ідентифікаційний код:
37256969, місцезнаходження: 07800, Київська
обл., Бородянський район, смт Бородянка,
вул. Індустріальна, буд. 3, офіс 3, на
користь державного підприємства
"НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ
"УКРЕНЕРГО", ідентифікаційний код: 00100227,
місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.
Симона Петлюри, буд. 25, заборгованість
за договором поставки від 28.12.2012 року
№05/1177-12 у вигляді основного боргу у
сумі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00
коп.) та пені у сумі 31 140,03 грн. (тридцять
одна тисяча сто сорок гривень 03 коп.) та
судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.).

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 28 травня 2014 року