ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року Справа № 904/10076/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Коробенка Г.П.,

суддів
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Качури С.А. дов №цкп-15/66
від 11.06.14,

від відповідача: Доценко М.С. дов.
№56 від 01.01.14;

розглянувши касаційну скаргу
Державного підприємства матеріально -
технічного забезпечення залізничного
транспорту України "Укрзалізничпостач"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.05.2014

у справі №904/10076/13 Господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач"

до Державного підприємства
"Придніпровська залізниця"

про стягнення 53 151,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" про стягнення 53 151,56 грн.
вартості товару, поставленого
позивачем на виконання умов укладеного
між сторонами договору. Згодом позивач
уточнив розмір позовних вимог і просив
стягнути з відповідача 52 492,43 грн.
заборгованості.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014
(суддя Турчин С.О.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.05.2014 (судді: Чус О.В., Широбокова Л.П.,
Прудніков В.В.), у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що
відповідач розрахувався з позивачем за
фактично отриманий товар, заявлена
позивачем до стягнення сума є вартістю
недопоставленого товару, нестача якого
є документально підтвердженою.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою, Державне
підприємство матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України "Укрзалізничпостач" звернулось
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст. 334, 509, 526, 530, 610, 629, 664, 690
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 265 Господарського кодексу України,
ст.ст. 32, 33, 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України, норми
Статуту залізниць України, просить їх
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу Державне
підприємств "Придніпровська залізниця"
просить судові рішення у справі
залишити без змін, як законні та
обґрунтовані, а касаційну скаргу - без
задоволення як безпідставну.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

30.12.2009 між Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" (постачальник) та
Державним підприємством
"Придніпровська залізниця" (покупець)
був укладений договір №ЦХП-20210.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору,
постачальник зобов'язався поставити, а
покупець прийняти та оплатити
нафтопродукти, названі в подальшому
товар, найменування, марка, ціна і
кількість яких вказуються в
специфікаціях, що є невід'ємними
частинами договору.

Договір вступає в дію з 01.01.2010 і діє до
31.12.2014 - в частині поставки товару, а в
частині сплати - до повного її
виконання (пункт 11.4 договору).

До Договору були також укладені
додаткові угоди про внесення змін у
п.п.1.1., 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4., 2.3., 4.2., 5.2.,
розділ 12 Договору.

Згідно з п. 3.1, п. 3.5 договору
постачальник здійснює поставку товару
залізничним або автотранспортом за
вантажними реквізитами покупця на
умовах та в терміни, які вказані в
Специфікаціях. Поставка товару
підтверджується сторонами шляхом
підписання акту приймання-передачі,
який покупець повинен підписати і
повернути постачальнику протягом 5
робочих днів після його отримання.

За умовами договору поставка продукції
здійснюються на умовах FСА, відповідно
до яких датою поставки продукції
вважається дата передачі товару у
розпорядження перевізника. Оскільки,
спірна продукція була відвантажена
залізничним транспортом, продукція
вважається поставленою з часу передачі
залізниці до перевезення та оформлення
квитанції про приймання вантажу.

Прийом товару за кількістю, який
поставлено в залізничній цистерні,
здійснюється покупцем у порядку,
передбаченому Інструкцією про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти та
нафтопродуктів на підприємствах та
організаціях України від 20.05.2008
№281/171/578/155, зареєстрованої
Міністерством юстиції України за
№805/15496 від 02.09.2008, із
складанням "Акту приймання
нафтопродуктів за кількістю" за формою
№5-НП. У випадку, коли виявлено
недостачу товару, яка перевищує норми
природної втрати та межі відносної
похибки, яка застосовується у разі
нерівноцінних методів вимірювання,
покупець направляє телеграму
постачальнику та вантажовідправнику. У
подальшому копії телеграм
прикладаються до претензійних
матеріалів (пункт 4.3 договору).

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу продукцію
відповідно до квитанцій про приймання
вантажу №5296750, №52957625, №52957626, №52957623,
№52957624, №52957627 та були виставлені
відповідні рахунки на загальну суму 11
850 953,8 грн., які відповідачем сплачені у
сумі 11 797 802,25 грн., оскільки при
прийманні товару сторонами були
складені акти приймання-передачі про
фактичну кількість отриманого товару,
в яких підтверджується нестача товару.
При цьому судами встановлено, що вагони
з поставленим товаром на станцію
призначення прибули у технічно
справному стані, без слідів доступу до
вантажу сторонніх осіб, тобто вина
перевізника у нестачі товару відсутня.

З огляду на встановлені обставини щодо
нестачі (недопоставки) товару на спірну
суму, фактичної оплати відповідачем
отриманого товару, відсутності вини
перевізника у нестачі товару та з
урахуванням норм ст.ст. 525, 526, 670, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 52, 129
Статуту залізниць України,
господарські суди дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується і суд касаційної
інстанції, про відмову у позові.

Касаційна інстанція, перевіривши
відповідно до ч. ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 у справі
№904/10076/13 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Мачульський Г.М.
Шаргало В.І.