Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" липня 2014 р.
Справа № 906/790/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 1
від 14.05.14р.

від відповідача: Кришта В.В. -
довіреність від 02.06.14р.,

Гумінський М.В. -
довіреність від 02.06.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (м.Коростень Житомирської
області)

до Публічного акціонерного товариства
"Попільнянський спецкар'єр"
(с.Миролюбівка Попільнянського району
Житомирської області)

про стягнення 19757,00 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача 19757,00 грн.
збитків.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, з підстав. викладених у
позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засідання проти позовних вимог
заперечили, просили відмовити в
задоволенні позову, згідно відзиву № 73
від 01.07.14р. (а.с. 24-27).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
23.11.12р. між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством "Попільнянський
спецкар'єр" був укладений договір
купівлі-продажу № 1/11 (а.с. 9).

Відповідно п. 4.3 договору, продавець
(відповідач) зобов'язався передати у
власність покупця (позивача) товар, а
покупець зобов'язався прийняти і
оплатити товар на умовах даного
договору.

На виконання умов договору відповідач
на підставі рахунку-фактури № ПК-000033
від 21.11.12р. поставив позивачу товар на
суму 79024,99 грн., що підтверджується
видатковою накладною № ПК-0000163 від
23.11.12р. та відповідно видана податкова
накладна № 2 від 23.11.12р. на суму 79024,99
грн., в т.ч. 13170,83 грн. ПДВ (а.с. 10-12).

Бухгалтерією позивача податкова
накладна № 2 від 23.11.12р. була віднесена
до податкового кредиту.

Податковим повідомленням - рішенням
Коростенської ОДПІ від 03.04.13р. №
було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 13171,00 грн. за
основним платежем та 6586,00 грн. за
штрафними санкціями в зв'язку з
відсутністю реєстрації відповідачем
податкової накладної № 2 від 23.11.12р.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.06.13р.,
залишеною в силі ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.13р., відмовлено в задоволенні
позову про скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.04.13р. №
(а.с. 16-18).

30.08.13р., на виконання податкового
повідомлення-рішення від 03.04.13р. №
позивачем було перераховано 19757,00
грн. до державного бюджету України (а.с.
20).

Позивач вважає, що 19757,00 грн. витрачені
позивачем на погашення податкового
зобов'язання є збитками позивача
понесені у зв'язку з неправомірними
діями відповідача, а саме: не включення
відповідачем податкової накладної № 2
від 23.11.2012р. до Єдиного реєстру
податкових накладних.

У зв'язку з викладеним, позивачем на
адресу відповідача було направлено
претензію № 1/14 від 25.03.13р., яка вручена
відповідачу 29.03.14р. (а.с. 21-22) та залишена
відповідачем без відповіді.

З метою захисту свого порушеного права
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з ПАТ
"Попільнянський спецкар'єр" 19757,00 грн.
понесених позивачем збитків.

Дослідивши матеріали справи
господарський суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа, що
бере участь у справі, повинна довести
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень
(ст. 33 ГПК України).

Частиною 1,2 ст. 22 ЦК України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Згідно з приписами статті 225 ГК України,
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правом фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Відповідно ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.06.13р.
встановлено, що при формуванні
податкового кредиту за грудень 2012 року
за рахунок сум податку на додану
вартість, сплачених за податковою
накладною ПАТ "Попільнянський
спецкар"єр" № 2 від 23.11.2012 року, позивач
був зобов'язаний переконатися у
наявності факту її реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
оскільки відсутність такої реєстрації
виключає можливість включення ним сум
податку до складу податкового кредиту.

Отже, покупець, який не бажає настання
для себе наслідків, передбачених абз. 9
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, має право, згідно із абз. 8 п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
звіряти дані отриманої податкової
накладної на відповідність із даними
Єдиного реєстру податкових накладних.

Окрім цього, абзацом 11 та 12 пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.
Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Також, даною постановою встановлено, що
Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 не
скористався своїм правом, передбаченим
абз. 11 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, та не додав до податкової
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2012 року заяву із
скаргою на свого контрагента. Вказане
вкотре підтверджує факт відсутності у
позивача правових підстав для
включення спірної суми до складу
податкового кредиту за грудень 2012 року.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд прийшов до висновку
про відсутність в діях відповідача
усіх елементів складу цивільного
правопорушення. Позивач не скористався
своїм правом на перевірку наявності
факту реєстрації податкової накладної
№ 2 від 23.11.12р. в Єдиному реєстрі
податкових накладних та не додав до
податкової декларації з податку на
додану вартість за грудень 2012 року
заяву із скаргою на свого контрагента,
в результаті чого здійснив порушення п.
201.10 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, позивачем не
доведено факту протиправної дії чи
бездіяльності відповідача, що
пов'язані з його витратами у сумі 19 757,00
грн. Навпаки, бездіяльність позивача
спричинила понесені ним витрати.

Керуючись ст.ст. 35, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.07.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - у справу.