м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1263/14 14.07.14

За позовомКиївського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у м. КиєвідоПриватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на
сторонівідповідачаКомунальне
підприємство "Комплекс по благоустрою
Харківського району"провідшкодування
шкоди у розмірі 238027,68 грн., заподіяної
порушенням законодавства про охорону
атмосферного повітря

Судді Васильченко Т.В.
(головуючий)

Марченко О.В.

Любченко М.О.

в присутності представників сторін

від прокуратури:Коряжміна Г.М.,
посвідчення №016524 від 23.04.2013;від
позивача:Кульчіцька О.М., довіреність
№38-007/01;від відповідача:Гусаківський
С.А, довіреність №332/121-10-50 від 14.02.2014;від
третьої особи:не з'явилися.

Суть спору: Київський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у м. Києві звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар" про відшкодування шкоди у
розмірі 238027,68 грн., заподіяної
порушенням законодавства про охорону
атмосферного повітря.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
ході перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами Приватним
акціонерним товариством "По
виробництву інсулінів "Індар",
державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища м.
Києва Царинним О.В., Гетьман Є.А. та
Федун Т.В. встановлено здійснення
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, без отримання відповідного
дозволу, що є порушенням ст. 11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" та спричинило державі шкоду в
сумі 238027,68 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду.

05.03.2014 Державна екологічна інспекція у
м.Києві через відділ діловодства суду
подала пояснення по справі, в яких
вказала, що під час проведення
позапланової перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
з 19.12.2013 по 27.12.2013 встановлено, що
Приватне акціонерне товариство "По
виробництву інсулінів "Індар" здійснює
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами без діючого дозволу з 15.08.2013,
у зв'язку з чим проведено розрахунок
розміру відшкодування збитків згідно
порядку, визначеного в Методиці
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

17.03.2014 відповідач через відділ
діловодства суду подав відзив на
позовну заяву, в якому зауважив, що
позапланова перевірка працівниками
Державної екологічної інспекції у
м.Києві здійснювалась з порушенням п.3.6
Порядку організації та проведення
перевірок суб'єктів господарювання
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства та є
протиправною, а отже акт, складений за
результатами її проведення є
недійсним. Крім того, даний акт не є
доказом того, що саме у період з 15.08.2013
по 27.12.2013 відповідач здійснював викиди
забруднюючих речовин, а також доказом
наявності, кількості та розміру (об'єму)
забруднюючих речовин, викид яких в
атмосферне повітря здійснився саме
стаціонарними джерелами відповідача.
Також, відповідач вказує на те, що 10.07.2013
між ним та КП «Комплекс по благоустрою
Харківського району» (виконавець) було
укладено договір №13/78 про розробку
нормативно-технічної та технологічної
документації, за умовами якого
виконавець зобов'язався виконати
роботи з отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря в строк 120 днів, проте свої
зобов'язання в строк не виконав, що на
думку відповідача свідчить про
відсутність його вини у не отриманні
відповідного дозволу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 за клопотання
відповідача призначено колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 17.03.2014 призначено
колегіальний розгляд справи №910/1263/14 в
наступному складі суду: Головуючий
суддя: Васильченко Т.В., судді: Босий
В.П., Любченко М.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 справу №910/1263/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Босий В.П.,
Любченко М.О. та призначено до
розгляду.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
28.04.2014 справу №910/1263/14
передано на розгляд колегії суддів у
складі: Головуючий суддя: Васильченко
Т.В., судді: Любченко М.О., Марченко О.В., у
зв'язку з перебуванням судді Босого В.П.
у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 справу №910/1263/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О.,
Марченко О.В. та призначено до
розгляду.

05.06.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав пояснення щодо здійснення
розрахунків збитків, які заподіяні
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря (без дозволу) від
джерел викидів ПрАТ «По виробництву
інсулінів «Індар».

Ухвалами господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів та у
відповідності до вимог ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Комунальне
підприємство "Комплекс по благоустрою
Харківського району" та відкладено
розгляд справи.

03.07.2014 третя особа через відділ
діловодства суду подала пояснення, в
яких вказала, що 10.07.2013 між КП "Комплекс
по благоустрою Харківського району" та
ПАТ «По виробництву інсулінів «Індар»
був укладений договір №13/78 про
розробку нормативно-технічної та
технологічної документації, проте з
липня 2013 по жовтень 2013 робітники ПАТ
«По виробництву інсулінів «Індар»
затримували передачу документів, в
результаті чого не можливо було навіть
почати виконувати умови договору. Як
зазначає третя особа, інформацію
необхідну для розробки документації
відповідачем було надано лише 15.10.2013 і
вже 30.10.2014 вона була розроблена та
передана відповідальній особі для
підписання, а з підпису повернулася
лише в січні 2014, після чого отримані
документи були передані представнику
виконавця для подальшого узгодження в
органах санітарно-епідемологічної
служби.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні 14.07.2014 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив.

Третя особа в судове засідання 14.07.2014 не
з'явилася, про причини неявки суду не
повідомила, хоча про час та день
розгляду справи повідомлена своєчасно
та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка третьої особи
не перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 14.07.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши прокурора,
представників позивача та відповідача,
які приймали участь під час розгляду
справи, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.-27.12.2013 на підставі наказу Державної
екологічної інспекції у м. Києві №2410
від 19.12.2013 та направлення на перевірку
№ 2447 від 19.12.2013, державними
інспекторами з охорони навколишнього
природного середовища м. Києва
Царинним О.В., Гетьман Є.А. та Федун Т.В.,
в присутності інженера з охорони
навколишнього природного середовища
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" Сомова
С.В., проведена позапланова перевірка
дотримання Приватним акціонерним
товариством "По виробництву інсулінів
"Індар" вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами.

За результатами зазначеної перевірки
складено акт перевірки № 05/2148а, яким
встановлено, що Приватне акціонерне
товариство "По виробництву інсулінів
"Індар" здійснювало викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами без
відповідного дозволу, що є порушенням
ст. 11 Закону України "Про охорону
атмосферного повітря".

Зазначений акт підписаний інженером з
охорони навколишнього природного
середовища Сомовим С.В. без зауважень
та заперечень.

На підставі акту перевірки
працівниками позивача 26.12.2013 складено
протокол про адміністративне
правопорушення № 004002 та винесено
постанову про накладення на інженера з
охорони навколишнього природного
середовища Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар" Сомова С.В., адміністративного
стягнення у розмірі 272,00 грн., який
оплачено ним в повному обсязі .

26.12.2013 за результатами перевірки
винесено припис № 05/1101, яким
відповідача зобов'язано, зокрема
отримати дозвіл на викиди забруднюючих
речовин до 27.01.2014 та надати до Державної
екологічної інспекції у м. Києві
довідку щодо кількості годин роботи
джерел викидів до 13.01.2014.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, акт перевірки від 27.12.2013,
протокол про адміністративне
правопорушення від 26.12.2013 та постанова
про накладення адміністративного
стягнення від 26.12.2013 є чинними, ніким не
оскаржені і не скасовані.

На підставі вищевказаної перевірки,
позивач здійснив розрахунок розмірів
відшкодування збитків, які заподіяні
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря (без дозволу) від
джерел викидів ПрАТ «По виробництву
інсулінів «Індар» за період з 15.08.2013 по
27.12.2013, згідно якого розмір шкоди
складає 238027,68 грн.

Відповідач заподіяну шкоду в
добровільному порядку не відшкодував.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач допустив порушення вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
чим завдав державі шкоди, заявник
звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Статтею 1 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря»
передбачено, що атмосферне повітря -
життєво важливий компонент
навколишнього природного середовища,
який являє собою природну суміш газів,
що знаходиться за межами жилих,
виробничих та інших приміщень; викид це
надходження в атмосферне повітря
забруднюючих речовин або суміші таких
речовин, а норматив гранично
допустимого викиду забруднюючої
речовини стаціонарного
джерела-гранично допустимий викид
забруднюючої речовини або суміші
цих речовин в атмосферне повітря від
стаціонарного джерела викиду.

За умовами ст. 10 вказаного Закону
підприємства, установи, організації та
громадяни-суб'єкти підприємницької
діяльності, що здійснюють викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та діяльність яких пов'язана з
впливом фізичних та біологічних
факторів на його стан,
зобов'язані, зокрема, здійснювати
організаційно-господарські,
технічні та інші заходи щодо
забезпечення виконання вимог,
передбачених стандартами та
нормативами екологічної безпеки у
галузі охорони атмосферного повітря,
дозволами на викиди забруднюючих
речовин, вживати заходи щодо зменшення
обсягів викидів забруднюючих речовин і
зменшення впливу фізичних факторів;
забезпечувати безперебійну ефективну
роботу і підтримання у справному стані
споруд, устаткування та апаратури для
очищення викидів і зменшення рівнів
впливу фізичних та біологічних
факторів.

Нормами ч.6 ст.11 Закону встановлено, що
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого
суб'єкту господарювання, об'єкт якого
належить до першої групи,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, за погодженням з
центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення. При цьому, до
першої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і мають
виробництва або технологічне
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування.

Так, п.п.2, 3, 4 Порядку проведення та
оплати робіт, пов'язаних з видачею
дозволів на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами, обліку
підприємств, установ, організацій та
громадян - підприємців, які отримали
такі дозволи, затвердженого Постановою
№302 від 13.03.2002р. Кабінету Міністрів
України, передбачено, що дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний
документ, який дає право підприємствам,
установам, організаціям та
громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт
господарювання) експлуатувати об'єкти,
з яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну. Дозвіл видається суб'єкту
господарювання за формою, встановленою
Мінприроди. Дозвіл видається
безоплатно на строк не менш як п'ять
років: суб'єкту господарювання, об'єкт
якого відповідно до законодавства
належить до першої групи, - Мінприроди
за погодженням з Держсанепідслужбою;
суб'єкту господарювання, об'єкт якого
відповідно до законодавства належить
до другої або третьої групи, -
обласними, Київською та
Севастопольською міськими
держадміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
через дозвільні центри за погодженням
з територіальними органами
Держсанепідслужби.

Для отримання дозволу суб'єкт
господарювання: оформляє заяву; готує
документи, в яких обґрунтовуються
обсяги викидів забруднюючих речовин;
проводить інвентаризацію стаціонарних
джерел викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, видів та обсягів
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, пилогазоочисного
обладнання; проводить оцінку впливу
викидів забруднюючих речовин на стан
атмосферного повітря на межі
санітарно-захисної зони; розробляє
плани заходів щодо: досягнення
встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів для
найбільш поширених і небезпечних
забруднюючих речовин; охорони
атмосферного повітря на випадок
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру;
ліквідації причин і наслідків
забруднення атмосферного повітря;
остаточного припинення діяльності,
пов'язаної з викидами забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, та
приведення місця діяльності у
задовільний стан; запобігання
перевищенню встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів у процесі
виробництва; здійснення контролю за
дотриманням встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин та умов дозволу
на викиди; обґрунтовує розміри
нормативних санітарно-захисних зон,
проводить оцінку витрат, пов'язаних з
реалізацією заходів щодо їх створення;
проводить оцінку та аналіз витрат,
пов'язаних з реалізацією запланованих
заходів щодо запобігання забрудненню
атмосферного повітря; готує
інформацію про отримання дозволу для
ознайомлення з нею громадськості
відповідно до законодавства.

Отже, як вбачається з аналізу
вищевикладених норм, за відповідачем
закріплений обов'язок здійснення
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами виключно на підставі
дозволу.

Відповідачу Державним управлінням
охорони навколишнього середовища в м.
Києві був виданий дозвіл №-023 на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами строком на 5 років з 14.08.2008 по
14.08.2013.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що відповідач отримував від
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві новий дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря після закінчення дії
вищевказаного дозволу чи продовжував
його дію.

Викладене свідчить, що після
закінчення строку дії дозволу №
-023, відповідач в порушення
вимог чинного законодавства
здійснював викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
дозволу, що підтверджено актом
перевірки від 27.12.2013 та не спростовано
відповідачем під час розгляду справи.

Тоді як, порушення законодавства про
охорону атмосферного повітря тягне за
собою дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
атмосферного повітря несуть особи,
зокрема винні у викидах забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
дозволу спеціально уповноважених на те
органів виконавчої влади відповідно до
Закону (ст. 33 Закон України «Про охорону
атмосферного повітря»).

Відповідно до ст. 34 Закону України
«Про охорону атмосферного повітря»
шкода, завдана порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря,
підлягає відшкодуванню у
порядку та розмірах, встановлених
законом.

При цьому, відшкодування збитків є
видом господарських санкцій, під якими
розуміються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування котрих для
нього настають несприятливі
економічні наслідки.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначено
статтею 1166 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Тобто, за
змістом даної правової норми,
підставою для виникнення
цивільно-правової відповідальності є
наявність шкоди, протиправна поведінка
(дія чи бездіяльність) заподіювача
шкоди, причинний зв'язок між ними та
наявність вини особи, яка заподіяла
шкоду.

Відповідно до пунктів 5, 6 Рекомендацій
Президії Вищого арбітражного суду
України №02-5/215 від 01.04.1994 «Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди»
підстави відповідальності за
заподіяння шкоди, передбачені статтями
1166 та 1187 Цивільного кодексу України,
застосовують і при вирішенні спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди,
заподіяної порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища.

Факт здійснення відповідачем викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
викидів ПрАТ «Індар», без дозволу
підтверджується актом перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря №05/2148а від 27.12.2013,
який є джерелом інформації.

Так, за змістом п.1.4 Порядку організації
та проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства, що
затверджений Наказом №464 від 10.09.2008р.
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України, акт є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог
законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

З огляду на вищенаведене, враховуючи що
факт порушення відповідачем
законодавства у сфері охорони
атмосферного повітря у вигляді викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря без дозволу підтверджується
матеріалами справи і відповідачем у
встановленому порядку не спростований,
суд дійшов висновку, що відповідач, як
винна особа, повинен відшкодувати
завдані державі збитки внаслідок
порушення законодавства про охорону
атмосферного повітря в повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги
доводи відповідача, що в його діях
відсутня вина, оскільки ПрАТ «Індар»
(замовник) 10.07.2013 уклав з КП «Комплекс по
благоустрою Харківського району»
(виконавець) договір №13/78 про розробку
нормативно-технічної та технологічної
документації, а отже вжив всіх залежних
від нього заходів щодо належного
виконання зобов'язання з отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного
кодексу України особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Отже, враховуючи принцип презумпції
вини, саме відповідач повинен довести,
що збитки завдано не з його вини.

Позаяк, відповідач під час розгляду
справи не надав суду належних і
достатніх доказів на підтвердження
того, що він вжив всіх дієвих і
достатніх заходів з метою недопущення
порушення законодавства в сфері
охорони атмосферного повітря.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
10.07.2013 ПрАТ «Індар» (замовник) та КП
«Комплекс по благоустрою Харківського
району» (виконавець) уклали договір
№13/78 про розробку нормативно-технічної
та технологічної документації, в
рамках виконання якого замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
виконання робіт щодо проведення
інвентаризації 22 джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря; розробки документів, в яких
обґрунтовуються обсяги викидів для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Частиною 2 вказаного договору
визначено, що загальна вартість
передбачених договором робіт складає
42000,00 грн. з ПДВ та згідно п.2.2 замовник
зобов'язаний здійснити 50% переплати від
загальної вартості передбачених
договором робіт.

Строк виконання робіт складає 120 днів з
моменту надання даних в повному обсязі
згідно п.4.5 та здійснення попередньої
оплати, відповідно до п. 2.2 дійсного
договору (п.3.5 договору).

При цьому, за умовами п.4.5 договору
відповідач взяв на себе обов'язок не
пізніше двох днів з моменту підписання
договору надати виконавцю усю
інформацію і документацію, зазначену у
додатку №1 до договору, а так само інші
дані, необхідні для виконання робіт.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 538 Цивільного
кодексу України виконання свого
обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання; у разі невиконання однією
із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк
(термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі.

Отже, виходячи з умов укладеного
відповідачем з третьою особою
договору, у КП «Комплекс по благоустрою
Харківського району» виникає обов'язок
виготовити визначену договором
документацію та отримати дозвіл, з
моменту здійснення відповідачем
переплати та надання всіх необхідних
документів, зазначених у додатку №1 до
договору.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №2062 від
20.08.2013 і поясненнями третьої особи, які
не спростовані відповідачем,
відповідач здійснив переплату 20.08.2014, а
необхідну третій особі документацію
передав лише 15.10.2013, що спростовує
доводи відповідача про те, що дозвіл не
отримано вчасно саме з вини третьої
особи та вжиття ним всіх належних
заходів для вчасного отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, оскільки
відповідачу було достеменно відомо
дату закінчення дії дозволу -14.08.2013.

Наразі, за змістом Листа №1127/11/10-09 від
30.01.2009р. Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України суб'єкт господарювання
повинен заздалегідь подбати про
продовження строку дії дозволу на
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря. Якщо
особа цього не зробила, то це означає,
що вона не вжила всіх необхідних
заходів для дотримання вимог чинного
законодавства, що дає підстави
говорити про її поведінку як винну.

Лише факт укладення договору на
виготовлення документації та
отримання дозволу не може свідчити про
вжиття відповідачем всіх необхідних
заходів для дотримання вимог чинного
законодавства, що в свою чергу дає
підстави говорити про її поведінку як
винну.

До того ж, в будь-якому випадку факт
неналежного виконання третьою особою
своїх зобов'язань за договором №13/78 про
розробку нормативно-технічної та
технологічної документації не може
бути правовою підставою для звільнення
від відповідальності відповідача за
завдану ним шкоду навколишньому
природному середовищу, оскільки за
законом саме на відповідача покладено
обов'язок щодо вчинення дій по
отриманню дозволу на викиди
забруднюючих речовин, який не може бути
перекладений на інших осіб.

З огляду на викладене, оскільки
відповідачем не вжито всіх належних
заходів для своєчасного отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря, суд прийшов до
висновку про наявність вини ПрАТ
«Індар» в порушенні законодавства
України про охорону атмосферного
повітря та наявності у нього обов'язку
відшкодувати завдані цим збитки.

Порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(юридичних і фізичних осіб) визначений
у Методиці розрахунку розмірів
відшкодування збитків, які заподіяні
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України № 639 від 10.12.2008.

При цьому, п.п. 2.1.2, 2.7.1 Методики
встановлено, що наднормативними
викидами вважаються зокрема, викиди
забруднюючих речовин на які відсутній
дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами, уключаючи
окремі забруднюючі речовини,
викиди яких підлягають регулюванню
відповідно до законодавства і
розрахункові методи визначення
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
об'ємної витрати газопилового потоку
застосовуються, зокрема у випадках
викиду забруднюючих речовин від джерел
викидів, які здійснюються без дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно п. 4.1 Методики розмір
відшкодування збитків за
наднормативний викид однієї тонни
забруднюючої речовини в атмосферне
повітря розраховується на основі
розміру мінімальної заробітної плати,
установленої на час виявлення
порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1,
з урахуванням регулювальних
коефіцієнтів (додатки 1,2) і показника
відносної небезпечності кожної
забруднюючої речовини. Розмір збитків
розраховується за формулою :

З = mi х 1.1П х Аі х Кт х Кзі, де -

mi - маса i-тої забруднюючої речовини, що
викинута в атмосферне повітря
наднормативно, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної
плати (П) на момент виявлення порушення
за одну тонну умовної забруднюючої
речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1),
грн/т;

Аі - безрозмірний показник відносної
небезпечностї і-тої забруднюючої
речовини;

Кт - коефіцієнт, що вираховує
територіальні соціально-екологічні
особливості;

Кзі - коефіцієнт, що залежить від рівня
забруднення атмосферного повітря
населеного пункту і-тою забруднюючою
речовиною.

Загальний розмір відшкодування
збитків розраховується як сума
розмірів збитків за наднормативний
викид в атмосферне повітря кожної
забруднюючої речовини.

При цьому, розрахунок маси
наднормативного викиду забруднюючої
речовини в атмосферне повітря від
джерела викиду забруднюючих речовин,
віднесеного до основних джерел
викидів, здійснюється за формулами
викладеними в п.3 Методики.

За приписами п.4 Оглядового листа
№01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарськими судами законодавства у
справах, в яких заявлено вимоги про
відшкодування збитків" збитки, завдані
державі внаслідок порушення приписів
законодавства про охорону
атмосферного повітря, підлягають
відшкодуванню за весь час роботи
стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря за відсутності відповідного
дозволу.

Позивачем на підставі Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря здійснено розрахунок збитків,
які заподіяні державі в результаті
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
стаціонарного джерела викиду без
дозволу, які складають 238027,68 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми збитків, які заподіяні
державі в результаті здійснення
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря від стаціонарного
джерела викиду без дозволу, суд
встановив, що він є вірним і відповідає
вимогам чинного законодавства, зокрема
вищезазначеній Методиці.

Наразі, відповідачем жодних
обґрунтованих та доведених зауважень з
приводу суми збитків, яку було
нараховано та методики проведення
розрахунку до матеріалів справи
представлено не було.

За таких обставин, враховуючи все
вищенаведене, приймаючи до уваги, що
судом встановлено всі необхідні
елементи складу збитків, а
відповідачем належними та допустимими
доказами не було спростовано вини
Приватного акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" у
порушенні порядку здійснення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, керуючись тим, що позивачем
представлено вірний розрахунок
розміру збитків, заподіяних
відповідачем державі в результаті
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря від стаціонарного
джерела викиду без дозволу, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 42 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» в Україні фінансування
заходів щодо охорони навколишнього
природного середовища здійснюється за
рахунок Державного бюджету України,
бюджету Автономної Республіки Крим та
місцевих бюджетів, коштів підприємств,
установ та організацій, фондів охорони
навколишнього природного середовища,
добровільних внесків та інших коштів.

За приписами п."г" ч.4, ч.6 ст. 47 вказаного
Закону державний фонд охорони
навколишнього природного середовища
утворюється за рахунок частини
грошових стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища в
результаті господарської та іншої
діяльності, згідно з чинним
законодавством. Кошти місцевих,
Автономної Республіки Крим і
Державного фондів охорони
навколишнього природного середовища
можуть використовуватись тільки для
цільового фінансування
природоохоронних та
ресурсозберігаючих заходів, в тому
числі наукових досліджень з цих питань,
ведення державного кадастру територій
та об'єктів природно-заповідного фонду,
а також заходів для зниження впливу
забруднення навколишнього природного
середовища на здоров'я населення.

Статтею 11 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
встановлено, що джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України на 2014 рік у частині доходів є
надходження, визначені частиною
третьою статті 29 Бюджетного кодексу
України. Аналогічна вимога була
закріплена і в Законі України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік".

Відповідно до ст. 29 Бюджетного
кодексу України джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України в частині доходів є, зокрема 30
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного
кодексу України до надходжень
спеціального фонду місцевих бюджетів
належать, зокрема, 70 відсотків грошових
стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності, в тому числі: до сільських,
селищних, міських бюджетів - 50
відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків.

Отже, враховуючи наведені вище норми
чинного законодавства, з відповідача
підлягає стягненню завдана ним шкода
навколишньому природному середовищу
до Державного бюджету України та
міського бюджету міста Києва у розмірі
238027,68 грн.

Дані висновки узгоджуються з позицією
Вищого господарського суду, викладеною
у постанові від 04.04.2012 р. у справі №
35/5005/13150/2011 та інших.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34
цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги, як і не надав доказів
часткової або повної сплати заявленої
до стягнення шкоди, а доводи
відповідача про те що позапланову
перевірку проведено незаконно за
відсутності правових підстав для її
проведення, в зв'язку з чим акт №05/2148а
від 27.12.2013 є недійсним, не приймаються
судом до уваги з огляду на ту обставину,
що відповідачем не надано жодного
доказу того, що ним було оскаржено
правомірність проведення перевірки в
порядку адміністративного
судочинства.

Пунктом 17 Постанови №10 від 20.10.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" визначено, що до
компетенції господарських судів не
відноситься розгляд справ у спорах,
зокрема, про оскарження суб'єктом
господарювання дій (бездіяльності)
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, іншого
суб'єкта владних повноважень, їхньої
посадової чи службової особи, що
випливають з наданих їм владних
управлінських функцій, якщо ці дії
(бездіяльність) не пов'язані з
відносинами, у сфері господарювання.

Таким чином, оцінка дій інспекції
виходить за межі юрисдикції
господарського суду та суперечить
вимогам ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України.

Будь-яких інших обставин, які б
свідчили про відсутність у відповідача
обов'язку відшкодувати шкоду,
заподіяну державі в результаті викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від стаціонарного джерела
викиду без дозволу, суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, з
покладенням на відповідача судового
збору згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, який
підлягає стягненню в доход Державного
бюджету України, оскільки заявник
звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5,
ідентифікаційний код 21680915) в доход
Державного бюджету України та міського
бюджету міста Києва шкоду завдану
порушенням законодавства про охорону
атмосферного повітря у розмірі 238027
(двісті тридцять вісім тисяч двадцять
сім) грн. 68 коп., видати наказ після
набрання рішенням суду законної сили.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"Індар" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5,
ідентифікаційний код 21680915) в доход
Державного бюджету України 4760 (чотири
тисячі сімсот шістдесят) грн. 55 коп.
судового збору, видати наказ після
набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.07.2014.

Головуючий суддя:
Т.В.Васильченко

Судді:
О.В.Марченко

М.О.Любченко