м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7313/14 02.07.14

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Райліт" до
Деснянської районної у м.Києві
державної адміністрації
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача1) Комунальне
підприємство "Ватутінськінвестбуд" 2)
Комунальне підприємство "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району
міста Києва провизнання співвласником
нежитлового приміщення на праві
спільної часткової власності Суддя
Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Медведська В.В. -
представник за довіреністю від
05.03.14;від відповідачаКавун І.М. -
представник за довіреністю №102/01/10-2514
від 25.04.14;від третьої особи-1 не
з'явились;від третьої особи-2
Ніговська Н.Д. - представник за
довіреністю № 07 від 01.10.13

В судовому засіданні 02.07.14. в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райліт" до
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
співвласником нежитлового приміщення,
що знаходиться за адресою: м. Київ, вул..
Ніколаєва, 7, загальною площею 69,4 кв. м.
на праві спільної часткової власності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 22.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7313/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 04.06.2014.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК
України, суд залучив до участі у справі
в якості третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Комунальне
підприємство "Ватутінськінвестбуд" та
Комунальне підприємство "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району
міста Києва.

02.06.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла заява позивача про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
перебуванням уповноваженого
представника позивача у відпустці.

У судове засідання, призначене на
04.06.2014, з'явились представники
відповідача та третьої особи-2, які
проти відкладення розгляду справи не
заперечували та надали письмове
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Керуючись ст. 69, 77 Господарського
процесуального кодексу України, суд
продовжив строк розгляду спору та
відклав розгляд справи на 02.07.14.

20.06.14 через загальний відділ
діловодства суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву,
відповідно до якого останній проти
позову заперечує з наступних підстав.
Позивачем було здійснено поліпшення
нежитлового приміщення, яке є
нерухомим майном. Тобто, об'єкт
нерухомості існував до початку
виконання позивачем робіт з
перепланування і після їх завершення
зміна якості майна не призвела до зміни
його статусу як нерухомості. Отже,
відновлена будівля не може вважатися
новим об'єктом нерухомості, оскільки
існувала, використовувалось та була
зареєстрована, у встановленому законом
порядку, задовго до здійснення
поліпшень позивачем.

В судовому засіданні 02.07.14 представник
позивача надав документи на виконання
вимог суду, а також письмове
обґрунтування залучення до участі у
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору -
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Суд відмовив в залученні до участі у
справі в якості третьої особи без
самостійних вимог Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, оскільки позивачем не було
надано доказів, що рішення у даній
справі може якимось чином вплинути на
її права або обов'язки щодо однієї із
сторін. В разі задоволення позовних
вимог позивач має змогу звернутись до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві для
реєстрації відповідного права
власності в загальному порядку
відповідно до вимог Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник третьої особи-2 надав
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого проти позову заперечував,
оскільки відповідно до п.4.3 договору
оренди, на підставі якого позивач
орендував спірне приміщення, при
припиненні дії договору оренди
поліпшення орендованого майна,
здійснені за рахунок орендаря, якщо
вони не можуть бути відокремлені від
орендованого майна без заподіяння йому
шкоди, залишаються у власності
орендодавця. Вартість поліпшень
орендованого приміщення (будівлі,
споруди), які не можна відокремити без
заподіяння йому шкоди, відшкодуванню
не підлягає.

Отже за загальним правилом,
претендувати на право власності після
здійснення орендарем поліпшення
орендованого майна можливе у випадку,
якщо поліпшення можуть бути
відокремлені від об'єкта, який
поліпшували без його пошкодження, та
якщо вони можуть бути відокремлені від
майна без заподіяння йому шкоди. З
наведеного вбачається, що здійснення
поліпшень/перепланувань не може бути
наслідком виникнення права власності у
орендаря.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення по суті спору,
позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої
особи-2 проти позову заперечували.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

01 січня 2003 року між КП
"Ватутінськінвестбуд" (далі - третя
особа-1, орендодавець за договором) та
ТОВ "Райліт" (далі - позивач, орендар) був
укладений договір № 1047 оренди
комунальної власності (будівель,
споруд, приміщень) та надання
комунальних послуг, відповідно до умов
якого орендодавець передав а орендар
прийняв в оренду нежитлове приміщення
на вул. вул. Ніколаєва, 7 в м. Києві
(ЖЕК-310), загальною площею 90,30 кв.м., в т.ч.
на 1 поверсі - 23,6 кв.м., сходинки - 8,00 кв.м.,
місця загального користування - 58,7 кв.м.
вказані приміщення були передані
орендарю за актом приймання-передачі.

Пунктом 6.2 договору № 1047 від 01.01.03
встановлено строк його дії з 01.01.03 по
31.12.03.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 р. № 18).

25.03.2014 року набрало законної сили
рішення Господарського суду м. Києва
від 06.03.14 у справі № 910/22681/13 за первісним
позовом Комунального підприємства
"Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райліт", за участю
третіх осіби, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: КП
"Ватутінськінвестбуд", Деснянська
районна в місті Києві державна
адміністрація про звільнення
нежитлового приміщення та за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Райліт»
до КП "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва про
визнання права користування
нежитловим приміщенням та визнання
договору оренди. Вказаним рішенням
суду в задоволені первісних та
зустрічних вимог відмовлено.

Крім того, рішенням господарського
суду м. Києва від 06.03.14 у справі № 910/22681/13
встановлено, що 01.01.2010р. між КП
"Ватутінськінвестбуд" (орендодавець за
договором) та відповідачем - ТОВ
"Райліт" (орендар) був укладений договір
про передачу майна комунальної
власності територіальної громади
Деснянського району міста Києва в
оренду № 1047, зокрема, приміщення
загальною площею 73,80 кв. м на вул.
Ніколаєва, 7 в м. Києві для
співвласників комунальної власності.

Рішенням Київської міської ради від
14.07.2011 р. № 402/5789 "Про деякі питання
оренди майна територіальної громади
міста Києва" продовжено до 31 березня 2012
року дію договорів оренди
територіальної громади міста Києва та
майна, що перебувало у власності
територіальних громад районів у місті
Києві, терміни дії яких закінчились.

На підставі вказаного рішення 01.11.2011р.
між Комунальним підприємством
"Ватутінськінвестбуд" та ТОВ "Райліт"
було укладено додаткову угоду № 1 від
01.11.2011 р. до договору № 1047 від 01.01.2010р.,
відповідно до п. 3 якої сторони
домовились внести зміни до п.9.1
договору та встановили, що договір діє
до 31 березня 2012 року включно.

За розпорядженням Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації № 379 від 18.07.2012р. "Про
закріплення на праві господарського
відання за комунальним підприємством
"Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради"
було закріплено на праві
господарського відання за КП "Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду Деснянської районної у
м. Києві ради" майно згідно Переліку, у
т.ч. нежитлову будівлю, загальною
площею 800,40 кв.м., яке знаходиться за
адресою: вул. Ніколаєва, 7, у м. Києві.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 06.03.14 у справі № 910/22681/13 встановлено,
що договір про передачу майна
комунальної власності територіальної
громади Деснянського району міста
Києва в оренду від 01.01.10 № 1047 є
продовженим на такий самий строк, на
який цей договір укладався, і на тих
самих умовах, що були передбачені
договором (2 роки і три місяці), а саме: з
01 квітня 2012р. по 30 червня 2014р. включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 17.04.2003р. комісією
орендодавця на підставі звернення
орендаря проведено обстеження
нежитлових приміщень по вул. Ніколаєва,
7 у м. Києві, в результаті якого було
виявлено незадовільний технічний стан
покрівлі орендованого і. яка
потребувала повного капітального
ремонту.

З метою здійснення капітального
ремонту приміщення орендарем у 2003 році
було замовлено проект нежитлових
приміщень у м. Києві вул. Ніколаєва, 7
(реконструкція з прибудовою). На момент
виконання проекту було встановлено, що
будівля знаходилася в естетично та
гігієнічно незадовільному стані та
потребувала повного капітального
ремонту. Внутрішнє оздоблення (стіни,
стеля) знаходилось у незадовільному
стані та підлягало заміні.

12.06.03 орендарем було затверджено
зведений кошторисний розрахунок
вартості будівництва. 14.07.03 Управлінням
комунальної власності Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації надано дозвіл орендарю
на добудову та реконструкцію з
переплануванням приміщення, що
знаходиться по вул. Ніколаєва, 7 в м.
Києві у встановленому до чинного
законодавства порядку за кошти
орендаря.09.09.03 КП
«Ватутінськінвестбуд» погоджено
проектно-кошторисну документацію на
реконструкцію з добудовою приміщення,
яке ТОВ «Райліт» орендує відповідно до
договору № 1047 по вул. Ніколаєва, 7 у м.
Києві за умови, що проектно-кошторисна
документація та будівельні роботи
виконуються за кошти ТОВ «Райліт».

19.12.03 між позивачем як замовником та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Науково-проектно-виробниче
підприємство «Мітро» як підрядником
укладено договір підряду № 77,
відповідно до якого замовник доручає, а
підрядник зобов'язується виконати у
відповідності до умов даного договору
будівельні роботи, а саме
реконструкцію з прибудовою до
орендованого приміщення за адресою: м.
Київ, вул. Ніколаєва,7. Відповідно до
акту прийому-передачі виконаних робіт
від 01.03.04 позивач прийняв та
розрахувався, а підрядник виконав
будівельні роботи на суму 186 402, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на Висновок технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж нежитлового
приміщення , розташованого за адресою:
м. Київ, вул. Ніколаєва, 7 від 12.03.2014,
складений експертом Сокологорським
І.Г. на замовлення позивача. У вказаному
висновку зазначено, що позивачем було
проведено перепланування,
реконструкцію та прибудову до об'єкту
оренди, в результаті чого площа об'єкту
оренди збільшилась з 23,6 кв.м. до 69,4 кв.м.,
тобто розмір здійсненої позивачем за
власний кошт прибудови становить 45,8
кв.м.

Враховуючи вищевикладені обставини, за
твердженнями позивача, в процесі
поліпшень частини наданих йому в
оренду приміщень, було утворено новий
об'єкт нерухомого майна, внаслідок чого
на підставі ч. 4 ст. 778 Цивільного
кодексу України, на його думку, існують
підстави для визнання за ним права
власності на 66/100 частин нежилого
приміщення, загальною площею 69,4 кв.м. за
адресою м. Київ, вул. Ніколаєва, 7,
пропорційно до частки здійснених ним
витрат. При цьому, позивач просить суд
також визнати нежитлове приміщення
загальною площею 69,4 кв.м. за адресою м.
Київ, вул. Ніколаєва, 7, об'єктом права
спільної часткової власності позивача
та відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений
між позивачем та третьою особою-1
Договір № 1047 від 01.01.03 є договором
найму, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 58 Цивільного
кодексу України, Глави 30
Господарського кодексу України та
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Відповідно до п.4.3 укладеного між
позивачем та Комунальним
підприємством "Ватутінськінвестбуд"
договору оренди № 1047 від 01.01.03, орендар
не має права без дозволу орендодавця
переобладнувати об'єкт оренди, зводити
на території нові будинки, прибудови,
надбудови тощо. Витрати, понесені
орендарем, при цьому, компенсації не
підлягають. При припиненні дії
договору оренди поліпшення
орендованого майна, здійснені за
рахунок орендаря, якщо вони не можуть
бути відокремлені від орендного майна
без заподіяння йому шкоди, залишаються
у власності орендодавця. Вартість
поліпшень орендованого приміщення
(будівлі, споруди), які не можна
відокремити без заподіяння йому шкоди,
відшкодуванню не підлягає.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 778 ЦК України наймач
може поліпшити річ, яка є предметом
договору найму, лише за згодою
наймодавця. Якщо поліпшення можуть
бути відокремлені від речі без її
пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо в результаті
поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця, створена нова річ, наймач
стає її співвласником. Частка наймача у
праві власності відповідає вартості
його витрат на поліпшення речі, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Суд зазначає, що умовами договору № 1047
від 01.01.03 (тобто в редакції чинній
станом на момент здійснення позивачем
перепланувань та добудов) чітко
встановлено відсутність у орендаря
права на відшкодування вартості
поліпшень орендованого приміщення
(будівлі, споруди), які не можна
відокремити без заподіяння йому шкоди.
Так само умовами договору передбачено
перехід права власності на будь-які
поліпшення орендованого майна, які не
можна відокремити від цього майна без
заподіяння йому шкоди, при припиненні
дії договору оренди, до орендодавця.

За таких обставин, норми ст. 778 ЦК
України визначають загальне правило,
за яким у разі проведення ремонту
орендованого майна наймачем за власні
кошти, останній має право вимагати
відшкодування вартості ремонту
орендодавцем.

Згідно з ч. 4 ст. 778 Цивільного кодексу
України пов'язує обставини, за яких
наймач стає співвласником
орендованого майна зі створенням саме
нової речі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Позивачем, всупереч вищевикладеним
вимогам, в позовній заяві та під час
розгляду справи не надано суду жодних
доказів в підтвердження створення ним
внаслідок проведення поліпшень
орендованого майна нової речі.

Так, з характеру проведених робіт
вбачається, що вони відносяться до
будівельних робіт, які проводяться при
капітальному ремонті, що також не
заперечується відповідачем та третіми
особами.

Посилання позивача в обґрунтування
створення ним нової речі, власником
якої став орендар в частині необхідних
витрат на поліпшення, на Висновок
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта від 12.03.14, виконаний експертом
Сокологородським І.Г. (сертифікат АЕ №
000266), не беруться судом до уваги, з тих
підстав, що вказане обстеження було
проведено на замовлення позивача та не
має статусу експертного висновку.

Згідно з п.2. постанови №4 від 23.03.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
судова експертиза - це дослідження
експертом на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду. Водночас і згідно з
частиною першою статті 41
Господарського процесуального кодексу
України експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Не може вважатися актом судової
експертизи висновок спеціаліста,
наданий заявникові (юридичній чи
фізичній особі) на підставі його заяви,
- навіть якщо відповідний документ має
назву «висновок судового експерта» або
подібну до неї, оскільки особа набуває
прав та несе обов'язки судового
експерта тільки після одержання нею
ухвали про призначення експертизи.

Тобто, документи, на які посилається
позивач, викладеним вище вимогам не
відповідають, а тому не приймаються
судом як належні та допустимі докази в
розумінні ст.ст.32, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України.

За таких обставин, за висновками суду,
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами у розумінні норм
ст. 32, 34 Господарського процесуального
кодексу України створення нової речі
внаслідок здійснення ремонтних робіт у
спірних приміщеннях.

Разом з тим, ч. 4 ст. 778 ЦК України
визначено наслідки створення нової
речі в результаті поліпшення,
зробленого за згодою наймодавця і має
застосовуватися лише у випадках, якщо
іншого не встановлено законом або
договором оренди.

Таким чином, набуття права власності на
майно комунальної власності передане
в оренду вимагає застосування
процедури визначеної Законами України
«Про оренду державного та комунального
майна», "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)", "Про приватизацію
державного майна" та Державної
програми приватизації.

Однак, положеннями договору оренди,
укладеного позивачем, не визначено
можливості виникнення права власності
у нього внаслідок проведення
капітального ремонту орендованого
приміщення та/або реконструкції.

З огляду на встановлені судом
обставини, оскільки позивачем не
доведено створення нової речі
внаслідок проведення ремонтних робіт в
орендованих приміщеннях, враховуючи,
що договором оренди не передбачено
можливості набуття наймачем права
власності на частину орендованого
майна, суд дійшов висновку, що вимога
про визнання права власності
задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
позивачем не доведено правомірності
своєї позиції та зважаючи на
безпідставність заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, у
відповідності до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя

Пукшин Л.Г.