ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.Справа № 922/2118/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України", м. Київ до ПАТ
"Харківміськгаз", м. Харків про
стягнення 42 499,38грн. за участю
представників сторін:

позивача - Онищенко І.П., дов. № 19/10 від
25.06.14р.;

відповідача - Мар'їна І.О., дов. № 06/3902
від 16.06.14р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 34 824,96грн., пеню в розмірі 2
670,56грн., збитки від інфляції в розмірі 2
381,96грн., 3% річних в розмірі 2 621,90грн. за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором оренди №
51/4-17/06-729 від 01.11.06р., а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечує, просить в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що відповідно до
умов договору (п.3.3) орендна плата
перераховується щомісяця не пізніше 15
числа місяця, наступного за звітним на
підставі виставленого позивачем
рахунку-фактури. Оскільки
рахунки-фактури на адресу відповідача
від позивача не надходили, тому на
думку відповідача для ПАТ
"Харківміськгаз" не настав строк
виконання зобов'язання по оплаті за
оренду майна за серпень-грудень 2011р. по
спірному договору. Окрім того,
відповідач звернувся до суду з заявою
про застосування строку позовної
давності щодо нарахування пені.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

01.11.06р. між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (позивач) та
Відкритим акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Харківміськгаз" (відповідач) було
укладено договір оренди індивідуально
визначеного майна (крім нерухомого) №
51/4-17/06-729 (далі договір), відповідно до
умов якого позивач передає, а
відповідач приймає в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно згідно з додатком № 1
до цього договору, що знаходиться на
балансі позивача, залишкова вартість
якого станом на 30.09.06р. згідно
бухгалтерського обліку 120 876,79грн. та
відображається в акті
приймання-передачі майна.

Згідно з п.1.2 договору, передача майна в
оренду здійснюється протягом трьох
банківських днів з моменту підписання
даного договору та оформлюється актом
приймання-передачі, в якому
зазначається технічний стан
орендованого майна та інші дані. Акт
приймання-передачі підписується обома
сторонами.

На виконання умов договору, 01.11.06р. між
сторонами був підписаний акт
приймання-передачі майна (а.с.24).

Відповідно до п.3.3 договору орендна
плата перераховується відповідачем
щомісяця не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним на підставі
виставленого рахунку-фактури позивача.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за цей місяць (п.3.2 договору).

Відповідач взяв на себе зобов'язання
своєчасно та в повному обсязі
здійснювати орендну оплату (п.5.2
договору).

За невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим договором сторони
передбачили відповідальність, зокрема:
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
на дату нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати
(п.9.2 договору).

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
оренди.

Відповідно до ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності;
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
передбачених цим Кодексом
особливостей.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі та передав
відповідачу в оренду майно, що
підтверджується актом приймання
передачі від 01.11.06р.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності; розмір
орендної плати може бути змінений за
погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством
(ч.1 ст.286 Господарського кодексу
України).

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України встановлено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Як зазначалось вище, умовами договору
(п.3.3 договору) сторони погодили порядок
здійснення орендної плати шляхом
перерахування грошових коштів
щомісяця не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним на підставі
виставленого рахунку-фактури позивача.

Відповідач в порушення умов договору,
свої зобов'язання в частині повного та
своєчасного внесення орендних
платежів виконував не в повному обсязі
та не своєчасно, з урахуванням чого у
відповідача за час дії договору оренди
утворилась заборгованість в розмірі 34
824,96грн., яка підтверджена наявними в
матеріалах справи доказами.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилається на те, що рахунки-фактури
на його адресу від позивача не
надходили, тому, на думку відповідача,
для ПАТ "Харківміськгаз" не
настав строк виконання зобов'язання за
договором по оплаті за оренду майна за
серпень-грудень 2011р.

Проте, суд не може погодитись з
запереченнями відповідача, виходячи з
наступного.

Дослідивши матеріали справи, надані
докази, судом встановлено, що сторони
умовами договору взагалі не
передбачили порядку направлення або
вручення відповідачу рахунків, п. 3.3
договору містить лише посилання на те,
що рахунок-фактура виставляється
позивачем, а не вручається або
надсилається.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
жодним пунктом договору оренди не
передбачено, що безумовною підставою
сплати орендної плати є рахунок.

Підписуючи договір оренди, відповідач
погодився з п.5.2 договору, відповідно до
якого він взяв на себе зобов'язання
своєчасно і в повному обсязі вносити
орендну плату, передбачену договором.

Матеріали справи не містять доказів
того, що відповідач приклав всіх зусиль
щодо належного виконання умов договору
в частині своєчасного і повного
внесення орендної плати, до позивача з
вимогами про вчасне надання рахунків
не звертався.

Також, суд звертає увагу, що відповідно
до п. 3.3. договору сторони погодили
конкретний строк оплати - до 15 числа
місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
ч.3 ст.285 Господарського кодексу
України.

Як вбачається судом з матеріалів
справи, суму заборгованості
відповідачем не сплачено.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
34 824,96грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивач, за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
оренди, нарахував останньому пеню в
розмірі 2 670,56грн. за період із 16.09.11р. по
16.07.12р. (за кожним періодом
заборгованості окремо), яку просить
стягнути на свою користь.

Представник відповідача звернувся до
суду з заявою, в якій просить суд
застосувати строк позовної давності до
вимог щодо стягнення пені у зв'язку з
його пропуском.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення пені, заяву відповідача про
застосування строку позовної давності,
суд дійшов висновку, що вона підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України).

Статтею 256 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Право на задоволення позову або право
на позов у матеріальному розумінні - це
право позивача вимагати від суду
задоволення позову. Зі спливом
позовної давності особа втрачає право
на позов саме в матеріальному
розумінні. Отже, сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові.

Загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність) встановлено статтею
257 Цивільного кодексу України у три
роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Так, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.ч.1,
2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок пені, судом встановлено, що
позивач мав право на її нарахування
однак, порушив строк позовної давності
щодо вимоги по стягненню пені, оскільки
звернувся до суду із позовною заявою
про її стягнення в травні 2014 року, тоді
як 17.07.13р. строк для звернення позивача
з відповідним позовом до суду
скінчився.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

За таких обставин, враховуючи те, що
відповідач звернувся до суду з заявою
про застосування строку позовної
давності до прийняття рішення по
справі, позивач мав право на
нарахування пені за період із 16.09.11р. по
16.07.12р. за неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, однак, звернувся з позовом
до суду з пропуском строку позовної
давності щодо стягнення пені за цей
період, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в цій частині не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. На підставі зазначеної
статті позивач нарахував
відповідачеві три відсотки річних в
сумі 2 621,90грн. за період з 16.09.11р. по
22.05.14р. та збитки від інфляції в сумі 2
381,96грн. за період з вересня 2011р. по
квітень 2014р.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок 3% річних за
період з 16.09.11р. по 22.05.14р., який
відповідає вимогам Цивільного кодексу
України, а тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення збитків від інфляції,
перевіривши правомірність їх
нарахування, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 03.04.97р. № 62-97р "Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ" при застосуванні індексу
інфляції, даний індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць, тому умовно слід вважати, що
сума, внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця індексується за
період з врахуванням цього місяця, а з
16 по 31 число, розрахунок збитків від
інфляції здійснюється з наступного.

Таким чином, оскільки орендна плата
здійснюється не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним (п.3.3 договору),
початок періоду нарахування збитків
від інфляції на заборгованість, що
виникла за серпень 2011р. починається з
жовтня 2011 року.

Позивачем згідно наданого розрахунку
збитки від інфляції нараховані за
період з вересня 2011р. по квітень 2014р. в
сумі 2 381,96грн.

Суд здійснивши вірний розрахунок,
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню
частково в сумі 2 380,85грн. за період з
жовтня 2011р. по квітень 2014р.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір при задоволенні позову частково
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст.256, 257, 258, 267, 625, 629, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 232,
283, 285, 286 Господарського кодексу
України, ст.ст.1, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківміськгаз", (61004, м. Харків, вул. Жовтневої
революції, 57/59, р/р 260263534, 0534 в
Першому інвестиційному банку м. Київ,
МФО 300506) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
р/р 003 у ПАТ Банк
"Київська Русь", МФО 319092) - 34 824,96грн.
основного боргу, 2 380,85грн. збитків від
інфляції, 2 621,90гн. 3% річних, 1 712,15грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені в розмірі 2 670,56грн. та
збитки від інфляції в розмірі 1,11грн. -
відмовити.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк