КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа№ 910/1223/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
09.07.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» на
рішення господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 року (повне рішення
складено 18.04.2014 року)

у справі №910/1223/14 (суддя Мандриченко
О.В.)

за позовом комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»

до Національного центру театрального
мистецтва імені Леся Курбаса

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Міністерство
культури України

про стягнення 91 440,11 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 року у справі №910/1223/14 у
задоволенні позову відповідно
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, комунальне підприємство
«Київжитлоспецексплуатація»
звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення суду, яким позов
задовольнити.

В своїх доводах заявник посилався на
те, що рішення суду першої інстанції
прийняте із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та висновки суду є
такими, що не відповідають обставинам
справи.

Ухвалою від 06.06.2014 року Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/1223/14 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Під час розгляду справи №910/1223/14 в
судовому засіданні 02.07.2014 року
оголошувалась перерва до 09.07.2014 року
оголошувалась перерва.

Національним центром театрального
мистецтва імені Леся Курбаса на
підставі ст.96 ГПК України надано суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
відповідач просить у задоволенні
апеляційної скарги позивача на рішення
господарського суду міста Києва від
01.04.2014 року у справі №910/1223/14 відмовити,
рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача приймав
участь в судових засіданнях та
представник третьої особи, який примав
участь в судовому засіданні 02.07.2014 року
надали свої пояснення, в яких
заперечили проти доводів, що викладені
в апеляційній скарзі та просили
рішення господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 року залишити без змін,
а апеляційну скаргу КП
«Київжитлоспецексплуатація» - без
задоволення.

Представник позивача приймав участь у
судових засіданнях та надав свої
пояснення, в яких підтримав вимоги, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу КП
«Київжитлоспецексплуатація» -
задовольнити, рішення господарського
суду міста Києва від 01.04.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення
суду, яким позов задовольнити.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII ГПК України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.10.1998 року між КП
«Київжитлоспецексплуатація» та
державним центром театрального
мистецтва імені Леся Курбаса - нині
Національний центр театрального
мистецтва імені Леся Курбаса, було
укладено договір №1/0823 безоплатного
користування приміщенням на вул.
Володимирській, 23-в (а.с. 8-12).

За умовами п. 1.1 договору, позивач на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 12.12.1994 року №823,
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 20.05.1998 року
№1105 та ордеру №22304 від 22.05.1998 року
передає, а відповідач приймає в
безоплатне користування строком на 10
років триповерховий будинок №23-в на
вул. Володимирській загальною площею
1083,00 кв.м.

Приміщення надається для розміщення
підрозділів Центру та функціонального
використання науковими і творчими
спілками, творчими колективами та
іншими організаціями відповідно до
статутної діяльності Центру ім. Леся
Курбаса.

Додатковою угодою від 01.10.2007 року №1 до
договору доповнено пунктом 2.13, а саме:
«За користування об'єктом користувач
сплачує наймодавцю плату за
користування, розрахунок якої
здійснюється на підставі Методики
розрахунку орендної плати за
користуванням майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Київради від 28.09.2006 року №34/91, місячний
розмір якої згідно з розрахунком плати
за користування, що є невід'ємною
частиною цього договору становить 0
грн. 89 коп. за 1 кв.м площі, що в цілому
складає 963,87 грн.

Відповідно до п. 6.3 договору, строк дії
договору встановлений з 22.10.1998 року по
22.10.2008 року.

У січні 2014 року комунальне
підприємство
«Київжитлоспецексплуатація»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Національного
центру театрального мистецтва імені
Леся Курбаса про стягнення
заборгованості в сумі 91 440,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що після закінчення
строку дії договору від 22.10.1998 року
№1/0823 відповідач продовжував
використовувати зазначений нежилий
будинок, не сплачуючи платежів за
фактичне користування до 03.12.2012 року,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем утворилася заборгованість
за період з 01.01.2009 року по 03.12.2012 року у
розмірі 91 440,11 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 91 440,11 грн. за
фактичне користування приміщенням є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін з наступних
підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачами та відповідачем у
справі виникли зобов'язання, які мають
ознаки договору оренди, згідно з яким
та в силу ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК
України, ст. 2 ЗУ «Про оренду державного
та комунального майна» орендодавець
передає або зобов'язується передати
орендарю майно у користування за плату
на певний строк.

Як вже було встановлено судовою
колегією між сторонами було укладено
договір безоплатного користування
приміщенням на вул. Володимирській, 23-в,
№ 1/0823 від 22.10.1998 року.

Відповідно до п. 6.3 договору, строк дії
договору встановлений з 22.10.1998 року по
22.10.2008 року.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що
договір припиняється в разі закінчення
строку на який його було укладено.

З матеріалів справи вбачається, що
після закінчення строку дії договору
сторонами не укладалось додаткової
угоди, яка б передбачала продовження
строку дії договору, а отже договір
безоплатного користування приміщенням
на вул. Володимирській, 23-в, №1/0823 від
22.10.1998 року припинив свою дію 22.10.2008 року
відповідно до п. 6.3 договору.

Заборгованість на час припинення дії
договору (22.10.2008 року) відсутня, що
сторонами не заперечується.

Під час розгляду справи достовірно
було встановлено, що у спірному
приміщенні було проведено капітальну
реконструкцію та розширення під
розміщення відповідача за рахунок
капітальних видатків з Державного
бюджету України, що підтверджується
довідкою Міністерства культури і
мистецтв України від 21.04.2005 року №15-2879/18
(а.с. 67), актом державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта від
25.03.2005 року «Реконструкція з
розширенням будинку по вул.
Володимирській, 23-в під Державний центр
театрального мистецтва ім. Леся
Курбаса» (а.с. 68-71) та матеріалами
інвентаризаційної справи КП Київське
міське бюро технічної інвентаризації
(а.с. 72-82).

В результаті даної капітальної
реконструкції та розширення на
виконання спеціальної Постанови
Кабінету Міністрів України № 551 від
19.04.2002 року суттєво було створено новий
об'єкт нежитлової нерухомості за
рахунок державних коштів.

Після добудови та реконструкції
орендоване приміщення втратило ті
експлуатаційні характеристики, які
були визначені у договорі №1/0823 від
22.10.1998 року.

Так, відповідно до договору площа
об'єкта нерухомості складала 1083 кв.м.,
після реконструкції відповідно до акта
про прийняття в експлуатацію та
матеріалів БТІ становить 1257,5 кв.м. за
рахунок добудови додаткового
четвертого поверху.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
результаті реконструкції з
розширенням було створено новий об'єкт
нерухомості, який є спільною державною
та комунальною власністю і не є
об'єктом договору безоплатного
користування приміщенням по вул.
Володимирській, 23-в № 1/0823 від 22.10.2008
року.

Позивачем ні суду першої інстанції, ні
суду апеляційної інстанції не надано
доказів укладення договору з
відповідачем на реконструйоване та
добудоване приміщення.

В силу ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Київський апеляційний господарський
суд погоджується з висновком
господарського суду міста Києва про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
основної заборгованості в сумі 91 440,11
грн. за фактичне користування
приміщенням загальною площею 1083 кв.м.
по вул. Володимирській, 23-в у м. Києві за
період з 01.01.2009 року по 03.12.2012 року.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем - комунальним підприємством
«Київжитлоспецексплуатація» не надано
докази та належним чином не доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
01.04.2014 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

За таких обставин та з урахуванням
вищенаведених законодавчих приписів,
колегія суддів вважає, що
господарським судом першої інстанції
дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому рішення суду
відповідає чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав
для його скасування у суду апеляційної
інстанції не має.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 року слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» - без
задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» на
рішення господарського суду міста
Києва від 01.04.2014 року у справі №910/1223/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 01.04.2014 року у справі
№910/1223/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1223/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук