ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.
Справа № 911/1008/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О.
Д.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від
26.02.2014 р., зареєстровна в реєстрі за №
2-524);

від відповідача: Блищик Л. П.
(довіреність № 23/12 від 23.12.2013 р.),
Матвійчук Д. В. (арбітражний керуючий -
розпорядник майна);

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, м. Ірпінь

до Кардіологічного санаторію
„Ворзель" Національної академії наук
України, смт Ворзель

про стягнення 577 150, 06 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_4 звернувся в господарський
суд Київської області із позовом до
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України про стягнення 222 968, 77 грн
основної заборгованості, 37 679, 96 грн
інфляційних збитків, 21 378, 66 грн 3 %
річних, 256 940, 67 грн збитків (254 940, 67 грн
упущеної вигоди та 2 000, 00 грн витрат на
правову допомогу), 38 182, 00 грн
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо оплати у повному обсязі
за товар згідно договору № 1 від 04.01.2011
р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 31.03.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/1008/14 за
позовом ФОП ОСОБА_4 до Кардіологічного
санаторію „Ворзель" НАН України про
стягнення 577 150, 06 грн і призначено її
розгляд у судовому засіданні за участю
представників учасників процесу на
09.04.2014 р.

08.04.2014 р. до канцелярії суду від
відповідача надійшов відзив № 33 від
08.04.2014 р. на позовну заяву, у якому він
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову повністю оскільки,
вважає, що його зобов'язання по оплаті
за товар за договором № 1 від 04.01.2011 р.
припинені відповідно до Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
зв'язку із порушенням господарським
судом Київської області відносно нього
справи № Б24/055-12 про банкрутство
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України.

09.04.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 23.04.2014 р.

23.04.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 21.05.2014 р.

21.05.2014 р. перед судовим засіданням до
канцелярії суду від відповідача
надійшло клопотання № 21-05/01 від 21.05.2014 р.
із доданими до нього документами на
виконання вимог суду, що долучені судом
до матеріалів справи.

21.05.2014 р. у судовому засіданні судом
оголошено перерву до 04.06.2014 р.

03.06.2014 р. до канцелярії суду від
позивача надійшло клопотання б/н від
03.06.2014 р. про збільшення розміру
позовних вимог, у якому він просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
222 968, 77 грн основної заборгованості, 53
859, 43 грн інфляційних збитків, 23 601, 82 грн
3 % річних, 296 991, 76 грн збитків (294 991, 76 грн
упущеної вигоди та 2 000, 00 грн витрат на
правову допомогу), 41 836, 00 грн
відшкодування моральної шкоди.

04.06.2014 р. у судовому засіданні судом
оголошено перерву до 26.06.2014 р.

Клопотання б/н від 03.06.2014 р. позивача про
збільшення розміру позовних вимог
прийнято судом до розгляду.

11.06.2014 р. до канцелярії суду від
позивача надійшло клопотання б/н від
11.06.2014 р. про збільшення розміру
позовних вимог, у якому він просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
222 968, 77 грн основної заборгованості, 66
593, 53 грн інфляційних збитків, 24 143, 09 грн
3 % річних, 307 036, 26 грн збитків (305 036, 26 грн
упущеної вигоди та 2 000, 00 грн витрат на
правову допомогу), 42 891, 60 грн
відшкодування моральної шкоди.

26.06.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача надав усні
пояснення щодо своїх позовних вимог,
позовні вимоги підтримав, вважає їх
обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню з
підстав, зазначених в позовній заяві, з
урахуванням його заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Клопотання б/н від 11.06.2014 р. позивача про
збільшення розміру позовних вимог
прийнято судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав усні пояснення щодо
своїх заперечень проти позову, просив
суд відмовити в задоволенні позову
повністю з підстав, зазначених у
відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2011 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір № 1, згідно умов
п. 1.1. якого продавець продає, а покупець
придбає продукти харчування на
загальну суму згідно накладних.

Згідно з п. 1.5. договору розрахунок за
поставляємий товар здійснюється
покупцем шляхом передоплати, але не
пізніше 5-ти календарних днів з моменту
поступлення товару покупцю.

Пунктом 6.1. договору визначено строк
його дії, згідно якого договір вступає
в силу з моменту його підписання обома
сторонами і діє до 31.05.2011р.

На виконання умов договору позивачем у
період з січня по березень 2011 р. було
передано у власність (продано)
відповідачу товар на загальну суму 163
639, 70 грн., що підтверджується
відповідними накладними, службовою
запискою № 53 від 21.05.2014 р., наявними у
матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй
позовній заяві, з урахуванням його
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, крім інших вимог, просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
222 968, 77 грн основної заборгованості.

З приводу вказаної позовної вимоги
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із купівлею-продажем товару
здійснюється Господарським кодексом
України, Цивільним кодексом України,
іншими нормативно-правовими актами і
безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу
закріплено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 598 цього ж кодексу
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою господарського суду Київської
області від 02.07.2012 р. у справі № Б24/055-12
за заявою ТОВ „Торгівельний центр
„Продсервіс" до Кардіологічного
санаторію „Ворзель" НАН України про
банкрутство порушено провадження у
справі про банкрутство і введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів відповідно до ст. 12 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.11.2012 р. у справі № Б24/055-12
вирішено, у тому числі, визнати ТОВ
„Торгівельний центр „Продсервіс"
конкурсним кредитором з вимогами до
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України в розмірі 413 778, 83 грн;
зобов'язано ТОВ „Торгівельний центр
„Продсервіс" подати до офіційних
друкованих органів у десятиденний
строк за свій рахунок оголошення про
порушення справи про банкрутство
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України (08296, Київська обл., м.
Ірпінь, смт Ворзель, вул. Леніна, 1,
ідентифікаційний код 03534305); введено
процедуру розпорядження майном
боржника та призначити розпорядником
майна боржника арбітражного керуючого
Матвійчука Дмитра Володимировича
(ліцензія серії НОМЕР_2 від 18.04.2012 р.,
адреса: АДРЕСА_1, поштова адреса:
АДРЕСА_2).

Оголошення про порушення справи про
банкрутство Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України та введення
процедури розпорядження майном
боржника та призначення розпорядником
майна боржника арбітражного керуючого
Матвійчука Д. В. було опубліковано у
газеті „Голос України" № 226 від 28.11.2012 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.03.2013 р. у справі № Б24/055-12
вирішено, у тому числі, провести
процесуальне правонаступництво та
здійснити заміну ініціюючого
кредитора ТОВ „Торгівельний центр
„Продсервіс" на кредитора
Науково-впроваджувальне підприємство
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сучасні медичні
технології" з грошовими вимогами до
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України в розмірі 419 143, 83 грн, з яких
413 778, 83 грн (вимоги четвертої черги) та 5
365, 00 грн (вимоги першої черги); визнати
вимоги кредиторів в сумі 1 380 569, 9 грн та
затвердити реєстр вимог кредиторів
боржника Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України в наступному
складі:

- ТОВ „Кальвін" - 1 073, 00 грн (вимоги
першої черги) та 117 165, 23 грн (вимоги
четвертої черги);

- ПАТ по газопостачанню та газифікації
„Київоблгаз" - 1 113, 00 грн (вимоги першої
черги) та 317 136, 70 грн (вимоги четвертої
черги);

- Науково-впроваджувальне підприємство
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сучасні медичні
технології" - 5 365, 00 грн (вимоги першої
черги) та 413 778, 83 грн (вимоги четвертої
черги);

- УПФУ у м. Ірпені Київської області - 428
289, 42 грн (вимоги другої черги) та 36 145, 09
грн (вимоги шостої черги);

- Ірпінська ОДПІ Київської області ДПС -
46 976, 52 грн (вимоги третьої черги) та 13 527,
11 грн (вимоги шостої черги); зобов'язати
розпорядника майна боржника
Матвійчука Д. В. включити до реєстру
грошових вимог кредиторів боржника
вимоги кредитора УПФУ у м. Ірпені
Київської області в розмірі 464 434, 51 грн
та кредитора Ірпінської ОДПІ Київської
області ДПС в розмірі 60 503, 63 грн.;
кредиторські вимоги
Науково-впроваджувальне підприємство
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сучасні медичні
технології" в розмірі 205 673, 00 грн
відхилити; кредиторські вимоги ТОВ
„МЕД БУД" в розмірі 403 103, 00 грн
відхилити; кредиторські вимоги ТОВ
„Інтер Медтехніка" в розмірі 387 153, 00 грн
відхилити; кредиторські вимоги ОСОБА_7
в розмірі 243 734, 00 грн відхилити; заяву
ТОВ „Магазин 208" про визнання
кредитором у справі про банкрутство
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України залишити без розгляду та
вважати грошові вимоги ТОВ „Магазин 208"
до боржника Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України погашеними;
встановити, що вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені до боржника
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України після 28 грудня 2012 року або
не заявлені взагалі, відповідно до ч. 2
ст. 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" - не
розглядаються і вважаються погашеними.

Згідно з п. 1-1 Прикінцевих та перехідних
Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" положення
цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
продаж майна в провадженні у справі про
банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Згідноз абзацом 1 ч. 1 ст. 14 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
відносин) конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 цього ж закону (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Пунктом 8.13. Рекомендацій Президії
Вищого господарського суду України №
04-5/1193 від 04.06.2004 р. „Про деякі питання
практики застосування Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
зазначено, що Закон і ГПК України не
містять приписів про заборону на
прийняття судом позовної заяви до
боржника, щодо якого вже порушено
справу про банкрутство, а також на
вирішення спору за цим позовом по суті.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 18.03.2002 р. у справі № 01-10/16
зазначив, що порушення справи про
банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК
України до підстав для відмови судом у
прийнятті позовної заяви.

Тому суди мають у встановленому ГПК
України порядку приймати позовні заяви
до особи, щодо якої порушена справа про
банкрутство, і вирішувати спір за цією
вимогою по суті за правилами позовного
провадження до опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Після публікації
оголошення господарський суд на
підставі п. 1 статті 79 ГПК України
зупиняє позовне провадження та
роз'яснює позивачу зміст частини 2
статті 14 Закону, зазначивши про це в
ухвалі або протоколі судового
засідання.

Якщо позивач не звернувся у місячний
строк з дня публікації з заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, господарський
суд поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини 2 статті 14 Закону.

У разі звернення позивача із заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, після
винесення ухвали суду за результатами
розгляду цих вимог позовне провадження
підлягає припиненню на підставі пункту
2 статті 80 ГПК України.

Пунктом 45 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 15 від 18.12.2009 р. „Про
судову практику в справах про
банкрутство" передбачено, що на
підставі частини п'ятнадцятої статті 11
Закону всі кредитори, незалежно від
настання строку виконання зобов'язань
мають право подавати заяви з грошовими
вимогами до боржника за правилами
статті 14 Закону після опублікування
оголошення про порушення справи про
банкрутство в офіційному друкованому
органі.

Згідно з абзацом першим частини першої
статті 14 Закону конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Відповідно до частини другої цієї ж
статті Закону вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Отже, Закон пов'язує з пропуском
конкурсними кредиторами строку,
встановленого для подання ними заяв,
припинення їх права вимоги до боржника.

Кредитор (кредитори), за заявою якого
(яких) порушено справу про банкрутство,
не подає (подають) заяв після
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення цієї справи. Вимоги
ініціюючих кредиторів вважаються
визнаними і після їх перевірки у
підготовчому засіданні підлягають
внесенню розпорядником майна до
реєстру.

У пунктах 54, 55 цієї ж постанови
зазначено, що Закон і ГПК не містять
приписів стосовно заборони прийняття
судом позовної заяви до боржника, щодо
якого вже порушено справу про
банкрутство, а також стосовно
вирішення спору за цим позовом по суті.
Порушення справи про банкрутство не
віднесено статтею 62 ГПК до підстав для
відмови судом у прийнятті позовної
заяви. Тому суди мають у встановленому
ГПК порядку приймати позовні заяви до
особи, щодо якої порушено справу про
банкрутство і вирішувати спір за цією
вимогою по суті за правилами позовного
провадження до опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Після публікації
оголошення господарський суд на
підставі частини першої статті 79 ГПК
ухвалою суду зупиняє позовне
провадження і роз'яснює позивачу зміст
і наслідки частини другої статті 14
Закону.

Якщо позивач не звернувся у місячний
строк з дня публікації із заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, господарський
суд поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини другої статті 14
Закону.

У разі звернення позивача із заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство після винесення
ухвали суду про порушення справи про
банкрутство за результатами розгляду
цих вимог позовне провадження підлягає
припиненню на підставі пункту 2 частини
першої статті 80 ГПК.

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що предметом позову і
спору у даній справі, у тому числі, є
вимога позивача до відповідача про
стягнення 222 968, 77 грн основної
заборгованості згідно відповідних
видаткових накладних за період з січня
по березень 2011 р. за договором № 1 від
04.01.2011 р., прострочення виконання
обов'язку відповідачем щодо оплати
товару по яким виникло після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту передачі товару покупцю, і
навіть, по останій накладній № 14/3 від
30.03.2011 р. на суму 5 130, 88 грн прострочення
виконання обов'язку відповідачем щодо
оплати товару виникло з 05.04.2011 р., тобто
така вимога позивача до відповідача є
такою, що виникла до дня порушення
провадження у справі про банкрутство
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України, а тому є конкурсною.

Як вбачається із матеріалів справи,
після опублікування оголошення про
порушення справи про банкрутство
Кардіологічного санаторію „Ворзель"
НАН України та введення процедури
розпорядження майном боржника позивач
не звертався у встановлені Законом
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
відносин) строк та порядку із
вищевказаною конкурсною вимогою та
іншими вимогами до відповідача, а тому
така конкурсна вимога позивача до
відповідача у відповідності та на
підставі ч. 2 ст. 14 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) є погашеною.

Отже, враховуючи вищевикладене та те,
що, як було встановлено судом у процесі
розгляду справи, після опублікування
оголошення про порушення справи про
банкрутство Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України та введення
процедури розпорядження майном
боржника позивач не звертався у
встановлені Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) строк та порядку із
конкурсною вимогою до відповідача про
виконання останнім свого обов'язку
щодо оплати у повному обсязі за товар
на загальну суму 222 968, 77 грн згідно
відповідних видаткових накладних за
період з січня по березень 2011 р. за
договором № 1 від 04.01.2011 р., то суд дійшов
висновку, що у відповідності та на
підставі ч. 2 ст. 14 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) така конкурсна
вимога позивача до відповідача є
погашеною, а саме зобов'язання
відповідача перед позивачем по оплаті
товару на загальну суму 163 639, 70 грн
згідно відповідних видаткових
накладних за період з січня по березень
2011 р. за договором № 1 від 04.01.2011 р.
відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України є припиненим, а тому позовна
вимога позивача до відповідача про
стягнення основної заборгованості на
суму 222 968, 77 грн за договором, є такою, що
не ґрунтується на нормах законодавства
України, а тому суд не вбачає підстав
для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач, з урахуванням його
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, просить стягнути із відповідача
інфляційні збитки та 3 % річних від суми
основної заборгованості за періоди
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті товару з 01.04.2011 р. по
26.06.2014 р. всього на загальну суму 53 859, 43
грн. та 23 601, 82 грн. відповідно у
відповідності до виконаного ним
розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок інфляційних збитків та 3 %
річних від суми основної
заборгованості, виконаний позивачем, є
невірним, оскільки безпідставним є
нарахування позивачем інфляційних
збитків та 3 % річних від суми основної
заборгованості за прострочення
відповідачем виконання обов'язку по
оплаті товару за договором у період з
01.04.2011 р. до моменту порушення справи
про банкрутство Кардіологічного
санаторію „Ворзель" НАН України та
введення процедури розпорядження
майном боржника - 02.07.2012 р., так як такі
вимоги позивача до відповідача є
такими, що також виникли до дня
порушення провадження у справі про
банкрутство Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України, а тому є
конкурсними, і після опублікування
оголошення про порушення справи про
банкрутство Кардіологічного санаторію
„Ворзель" НАН України та введення
процедури розпорядження майном
боржника позивач не звертався у
встановлені Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) строк та порядку із
вищевказаними конкурсними вимогами до
відповідача, а тому такі конкурсні
вимоги позивача до відповідача у
відповідності та на підставі ч. 2 ст. 14
Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
відносин) є погашеними, та
безпідставним є нарахування позивачем
інфляційних збитків та 3 % річних від
суми основної заборгованості за
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті товару за договором
у період з 28.12.2012 р. по 26.06.2014 р., так як з
28.12.2012 р. відповідно до ст. 598 Цивільного
кодексу України є припиненим саме
основне зобов'язання відповідача перед
позивачем по оплаті товару на загальну
суму 163 639, 70 грн згідно відповідних
видаткових накладних за період з січня
по березень 2011 р. за договором № 1 від
04.01.2011 р.

Правильний розрахунок інфляційних
збитків від суми основної
заборгованості, з урахуванням
вищезазначеного, наступний:

- період заборгованості - з 02.07.2012 р.- по
27.12.2012 р., сума основної заборгованості -
163 639, 70 грн., сукупний індекс інфляції за
період - 0, 997.

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період№Інфляційне збільшення суми
боргуІСума боргу з врахуванням індексу
інфляціїі02.07.2012 -
27.12..700.997-490.92163148.78163 639, 70 грн х 0, 997 =
163 148, 78 грн; 163 148, 78 грн. - 163 639, 70 грн = - 490, 92
грн.

Оскільки, як було зазначено вище,
безпідставним є нарахування позивачем
інфляційних збитків від суми основної
заборгованості за прострочення
відповідачем виконання обов'язку по
оплаті товару за договором у період з
01.04.2011 р. до 02.07.2012 р. та у період з 28.12.2012
р. по 01.06.2014 р., а у вищевказаний період
прострочення відповідачем виконання
обов'язку по оплаті товару з 02.07.2012 р. по
27.12.2012 р. (з урахуванням заявленого
позивачем періоду) було відсутнє
інфляційне збільшення основної
заборгованості за договором, у зв'язку
із відсутністю інфляції у вказаний
період, то позовна вимога позивача до
відповідача про стягнення інфляційних
збитків від суми основної
заборгованості у розмірі 53 859, 43 грн, є
такою, що не ґрунтується на нормах
законодавства України, а тому суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в цій частині.

Розрахунок 3 % річних від суми основної
заборгованості, з урахуванням
вищезазначеного, наступний:

- період заборгованості - з 02.07.2012 р.- по
27.12.2012 р., сума основної заборгованості -
163 639, 70 грн., кількість днів
заборгованості - 13 днів, розмір річних -
3, 00 %.

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів163639.7002.07.2012 - 27.12.20121793 %2407.52163 639,
70 грн. х 0, 03 % х 179/365 = 2 407, 52 грн.

Отже, загальний розмір 3 % річних від
суми основної заборгованості за
договором № 1 від 04.01.2011 р. у
вищевказані періоди становить 2 407, 52
грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове
задоволення вимог позивача в частині
стягнення із відповідача 3 % річних від
суми основної заборгованості за
договором у вищевказані періоди у
розмірі 2 407, 52 грн.

Крім того, позивач у своїй позовній
заяві, з урахуванням його заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 305 036, 26 грн збитків -
упущену вигоду за період з 01.04.2011 р. по
26.06.2014 р., у зв'язку із втраченим доходом,
що міг би бути реально одержаним
позивачем у вигляді процентів на
банківський вклад згідно договору
банківського вкладу (депозитного
договору) із ПАТ „ВіЕйБі Банк".

З приводу вказаної позовної вимоги
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 цього ж кодексу
передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; 4) вини боржника у
заподіянні збитків.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У процесі розгляду справи, позивачем у
відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
надано суду належних та допустимих
доказів, що б підтверджували наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме факт заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу у заявлений період (реальну
можливість одержання відповідного
доходу) - його відповідну протиправну
поведінку; самі збитки (упущена вигода)
та їх заявлений розмір; наявність вини
відповідача у заподіянні збитків
позивачу (неодержанні доходу);
наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача і
заявленими збитками (неодержаним
доходом) позивача.

Докази, додані позивачем до позовної
заяви при зверненні в суд та надані ним
у процесі розгляду справи і наявні у
матеріалах справи, а саме довідка ПАТ
„ВіЕйБі Банк" про відкриття ОСОБА_1
депозиту „Новорічний" № 307455/2012 від
10.01.2011 р., довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
оформлення ОСОБА_1 довіреності № 1 від
30.05.2011 р. по депозиту „Пенсійний" №
157512/2010 від 19.05.2010 р., довідка ПАТ „ВіЕйБі
Банк" про відкриття ОСОБА_1 депозиту
„Пенсійний VAB" № 356186/2012 від 10.04.2012 р.,
довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
відкриття ОСОБА_1 депозиту „Пенсійний
VAB" № 402588/2012 від 13.08.2012 р. та депозиту
„Наш найкращий депозит" № 416719/2012 від
06.09.2012 р., довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
відкриття ОСОБА_1 депозиту „Наш
найкращий депозит" № 440855/2012 від 12.10.2012
р., довіреність № 1 до вкладних рахунків
№ № НОМЕР_3, НОМЕР_4 від ОСОБА_1 на
ОСОБА_4, довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
відкриття ОСОБА_1 депозиту „Пенсійний"
№ 482486/2012 від 12.12.2012 р., довіреність №
07311/2012 до вкладних рахунків № № НОМЕР_5,
НОМЕР_6 від ОСОБА_1 на ОСОБА_4, довідка
ПАТ „ВіЕйБі Банк" про відкриття ОСОБА_8
депозиту „Новокодний 2013" № 4956889/2012 від
25.12.2012 р., довіреність № 1 до вкладних
рахунків № № НОМЕР_7, НОМЕР_8 від ОСОБА_8
на ОСОБА_4, довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк"
про відкриття ОСОБА_1 депозиту
„Новокодний 2013" № 495271/2012 від 25.12.2012 р. не
є належними та допустимими доказами, що
підтверджують вищевказані заявлені
збитки позивача, та достовірно не
підтверджують факт заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу, збитки, їх обов'язковий
характер та їх заявлений розмір, а
також достовірно не підтверджують
наявність будь-якого причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача і заявленими збитками
позивача, так як взагалі не стосуються
позивача - Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 і підтверджують існування
відносин за договором банківського
вкладу між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та іншими
сторонніми особами, а саме ОСОБА_1 і
ОСОБА_8, а довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
відкриття ОСОБА_4 депозиту
„Зростаючий" № 523693/2013 від 30.01.2013 р.,
довідка ПАТ „ВіЕйБі Банк" про
відкриття ОСОБА_4 депозиту
„Зростаючий" № 531557/2013 від 11.02.2013 р., не є
належними та допустимими доказами, що
підтверджують вищевказані заявлені
збитки позивача, та достовірно не
підтверджують факт заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу, збитки, їх обов'язковий
характер та їх заявлений розмір, а
також достовірно не підтверджують
наявність будь-якого причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача і заявленими збитками
позивача, так як підтверджують
існування відносин за договором
банківського вкладу між ПАТ „ВіЕйБі
Банк" та позивачем - ОСОБА_1 після
припинення відповідно до ст. 598
Цивільного кодексу України основного
зобов'язання відповідача перед
позивачем по оплаті товару на загальну
суму 163 639, 70 грн згідно відповідних
видаткових накладних за період з січня
по березень 2011 р. за договором № 1 від
04.01.2011 р.

Оскільки, враховуючи те, що
недоведеними є факти заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу, їх розмір, наявність вини
відповідача у заподіянні збитків
позивачу, наявність причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
відповідача і заявленими збитками
позивача, то у суду відсутні правові
підстави для застосування такої міри
відповідальності до відповідача, як
стягнення збитків, через відсутність
всього складу цивільного
правопорушення, а тому позовна вимога
позивача про стягнення із відповідача
305 036, 26 грн збитків - упущеної вигоди, є
такою, що не ґрунтується на нормах
законодавства України, а тому суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в цій частині.

Крім того, позивач у своїй позовній
заяві просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 2 000, 00 грн.
збитків, понесених позивачем на оплату
юридичних послуг.

З приводу вказаної позовної вимоги
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У процесі розгляду справи, позивачем у
відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
надано суду належних та допустимих
доказів, що б підтверджували наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме факт заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу; самі збитки та їх заявлений
розмір; наявність вини відповідача у
заподіянні збитків позивачу; наявність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача і заявленими
збитками позивача.

Докази, додані позивачем до позовної
заяви при зверненні в суд та надані ним
у процесі розгляду справи і наявні у
матеріалах справи, а саме договір про
надання правової допомоги від 21.06.2011 р.,
укладений між адвокатом ОСОБА_10 та
ОСОБА_1, договір про надання правової
допомоги від 22.06.2012 р., укладений між
адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_1, не є
належними та допустимими доказами, що
підтверджують вищевказані заявлені
збитки позивача, та достовірно не
підтверджують факт заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу, збитки, їх обов'язковий
характер та їх заявлений розмір, а
також достовірно не підтверджують
наявність будь-якого причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача і заявленими збитками
позивача, так як взагалі не стосуються
позивача - Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 і підтверджують існування
відносин за договором між адвокатом
ОСОБА_10 та іншою сторонньою особою, а
саме ОСОБА_1.

Оскільки, враховуючи те, що
недоведеними є факти заподіяння
відповідачем вказаних збитків
позивачу, їх розмір, наявність вини
відповідача у заподіянні збитків
позивачу, наявність причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
відповідача і заявленими збитками
позивача, то у суду відсутні правові
підстави для застосування такої міри
відповідальності до відповідача, як
стягнення збитків, через відсутність
всього складу цивільного
правопорушення, а тому позовна вимога
позивача про стягнення із відповідача
збитків на оплату юридичних послуг у
розмірі 2 000, 00 грн., є такою, що не
ґрунтується на нормах законодавства
України, а тому суд не вбачає підстав
для задоволення позову в цій частині.

Також, позивач у своїй позовній заяві, з
урахуванням його заяви про збільшення
розміру позовних вимог, просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
42 891, 60 грн. відшкодування моральної
шкоди з підстав невиконання
відповідачем свого обов'язку щодо
оплати у повному обсязі за товар згідно
договору № 1 від 04.01.2011 р.

Щодо вказаної позовної вимоги позивача
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 цього ж кодексу
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У процесі розгляду справи, позивачем у
відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
надано суду належних та допустимих
доказів, що б підтверджували факт
заподіяння моральної шкоди - факти
наявності душевних страждань позивача
і приниження його честі та гідності
через невиконання відповідачем свого
обов'язку щодо оплати у повному обсязі
за товар згідно договору № 1 від 04.01.2011
р., заявлений розмір моральної шкоди,
наявність вини саме відповідача у
заподіянні збитків позивачу; наявність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача і заявленими
збитками позивача.

Оскільки, враховуючи те, що
недоведеними є факти заподіяння
відповідачем моральної шкоди позивачу
через невиконання відповідачем свого
обов'язку щодо оплати у повному обсязі
за товар згідно договору № 1 від 04.01.2011
р., заявлений розмір моральної шкоди,
наявність вини саме відповідача у
заподіянні збитків позивачу, наявність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача і заявленими
збитками позивача, а тому позовна
вимога позивача про стягнення із
відповідача 42 891, 60 грн відшкодування
моральної шкоди, є такою, що не
ґрунтується на нормах законодавства
України, а тому суд не вбачає підстав
для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
обставини справи, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кардіологічного
санаторію „Ворзель" Національної
академії наук України
(ідентифікаційний код 03534305) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2 407 (дві
тисячі чотириста сім) грн. 52 (п'ятдесят
дві) коп. 3 % річних та судові витрати 48
(сорок вісім) грн. 15 (п'ятнадцять) коп.
судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших
позовних вимог.

Суддя
В. М. Бацуца

Повний текст рішення підписаний

15 липня 2014 р.