ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 р.
Справа № 914/2324/14

За позовом: до відповідача:Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Страбіс-Агро", м. Київ Товариства з
обмеженою відповідальністю "Габен", м.
Львів про: стягнення 352126 грн. 40 коп.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: Щур К.О. - представник,
довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: не з'явився

Права та обов'язки ст. ст.20, 22 ГПК
України суд роз'яснив представнику
позивача. Заяви про відвід суду не
надходили.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Страбіс-Агро" подано позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Габен" про стягнення
352126 грн. 40 коп. боргу.

Ухвалою суду від 03.07.2014р. за даним
позовом порушено провадження у справі
та призначено її розгляд на 16.07.2014р.

Відповідач отримав ухвалу суду
про порушення провадження у справі
07.07.2014 року , що підтверджується
наявними у справі повідомленнями про
вручення рекомендованих поштових
відправлень.

В судовому засіданні 09.07.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені вимоги, просить позов
задоволити з підстав, викладених в
позовній заяві. Також позивач подав
клопотання від 16.07.2014р. (вх.№30781/14, №30782,
№30783 від 16.07.2014р.) в яких просить про
приєднання до матеріалів справи
підтвердження: про відсутність у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, справи
зі спору між тими ж сторонами, про той
же предмет і з тих же підстав та судових
рішень цих органів; довідки про те, що
станом на 16.07.2014р. сума заборгованості
по заявлених вимогах не змінилася і
складає 352126,40 грн., що підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 361 за період 01.02.2013-16.07.2014р. по
ТОВ «Габен» та карточкою рахунку 361 за
період 01.02.2013-16.07.2014р. по ТОВ «Габен, які
судом прийнято і приєднано до
матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання
явку повноважного представника не
забезпечив, причин неявки та
невиконання вимог ухвали суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений за адресою зазначеною у
позові (яка збігається з адресою
місцезнаходження яка зазначена в даних
веб-сайту Єдиного державного реєстру
(src.gov.ua) на якому відображена інформація
з Єдиного державного реєстру щодо
юридичних осіб, органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування як юридичних осіб, а
також інформація щодо фізичних
осіб-підприємців: 79031, м.Львів,
вул.Бой-Желенського, 10/12 та з
відомостями витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
13.06.2014р. ) про час та місце розгляду
справи відповідно до ст.64 ГПК України,
що підтверджується повідомленнями про
вручення вх.№30071/14 і вх.№30094/14.

Клопотання, заяви від відповідача
до суду не надходили, доказів
проведення розрахунків з позивачем за
отриманий товар відповідач не подав.

Відповідно до роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених в інформаційному листі №
01-8/482 від 13.08.2008р., до повноважень
господарських судів не віднесено
з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних
осіб-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. п. 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України
господарським судом створено сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів
у справі, господарським судом
дотримано встановлених ст.129
Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК
України засад здійснення судочинства
та забезпечено відповідачу можливість
реалізації передбачених ст.22 ГПК
України прав сторони в процесі, а тому
суд в межах процесуального Закону (
ст.ст.43,75 ГПК України) вбачає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами..

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази в їх
сукупності у відповідності до ст.43 ГПК
України, судом встановлено.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) однією з
підстав виникнення господарського
зобов"язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов"язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов"язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов"язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов"язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 04
лютого 2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
поставки мінеральних добрив №03/02/13.

Сторонами укладались специфікації
щодо умов поставки мінеральних добрив
за №1 від 04.02.2013 року, за №2 від 06.06.2013
року, №3 від 14.10.2013 року.

Згідно Специфікації №2 від 06.06.2013 року
оплата Покупцем здійснюється на
протязі терміну з 25 серпня 2013 року по 01
жовтня 2013 року

Так, по Договору поставки мінеральних
добрив №03/02/13, згідно рахунка №193 від
06.06.2013 року Продавець відвантажив
карбамід загальною вартістю 729 280,00 грн.
(видаткова накладна №202 від 06.06.2013 року
на загальну суму 385 280,00 грн., видаткова
накладна №203 від 10.06.2013 року на загальну
суму 344 000,00 грн.), проте Покупець лише
частково спалив заборгованість по
Договору у розмірі 377 153,60 грн., у зв'язку
з чим виникла заборгованість у розмірі
352 126,40 грн.

Оплату по рахунку №193 від 06.06.2013 року
відповідач здійснював наступним чином:

· 03.09.2013 року - 23 280,00 грн.;

· 23.09.2013 року - 20 000,00 грн.;

· 08.10.2013 року - 21 000,00 грн.;

· 18.10.2013 року - 50 000,00 грн.;

· 25.10.2013 року - 10 000,00 грн.;

· 04.11.2013 року - 5 000,00 грн.;

· 08.11.2013 року - 10 000,00 грн.;

· 18.11.2013 року - 10 000,00 грн.;

· 22.11.2013 року - 20 000,00 грн.;

· 26.11.2013 року - 20 000,00 грн.;

· 02.12.2013 року - 10 000,00 грн.;

· 11.12.2013 року - 20 000,00 грн.;

· 05.03.2014 року - 5 000,00 грн.;

· 17.03.2014 року - 5 000,00 грн.;

Відповідач листом №08/01.14 від 21.01.2014 року
просив оплату по рахунку №193 у сумі 147
863,60 грн. зарахувати в рахунок оплати по
іншому рахунку (№304 від 14.10.2013р.).

Позивач направив 04.12.2013 року
Відповідачеві претензію №35, яка була
ним отримана 11.12.2013 року. Після чого
відповідач погасив 40 000,00 грн.
заборгованості.

Проте заборгованість у сумі 352 126,40 грн.
відповідач так і не погасив, чим
порушив свої договірні зобов'язання.

Станом на день розгляду справи
заборгованість Відповідача становить
352 126,40 гривень.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України
- зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності,
розумності та справедливості.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

ч. 2 ст. 193 ГК України передбачено, що
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

З огляду на викладене вище, матеріали
справи, суд вважає вимогу позивача про
стягнення з відповідача 352 126,40 грн.
основного боргу обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

Позивач стверджує, що відповідач по
справі не вжив заходів щодо погашення
заборгованості в добровільному
порядку. Станом на час розгляду справи
Відповідач не погасив основний борг та
не надав доказів погашення
заборгованості.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести і підтвердити
належними доказами ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення на позов.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об"єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4
Закону України ,,Про судовий збір''
ставки судового збору встановлюються у
таких розмірах: за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру стягується
судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, немайнового
характеру - один розмір мінімальної
заробітної плати.

При поданні позові позивачем сплачено
судовий збір у розмір 7042,53 грн., що
становить 2 % від ціни позову.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору в сумі 7042,53
грн. покладаються на відповідача
повністю.

Керуючисьст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги зодоволити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Габен" (79012,
м.Львів, вул.Бой-Желенського, 10/12,
ідентифікаційний код 38243699) на користь
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Страбіс-Агро" (01133,
м.Київ, вул.Кутузова, 18/7, офіс 503,
ідентифікаційний код 36086208) 352 126,40 грн.
основного боргу, 7042,53 грн. витрат по
сплаті судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

В засіданні 16.07.14 р. оголошено вступну
та резолютивну частини прийнятого
рішення. Повний текст рішення
виготовлено 21.07.14р.

Суддя
Кітаєва С.Б.