ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року
Справа № 904/1803/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б.
(доповідач),

суддів: Тищик І.В., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання:
Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник за
довіреністю б/н від 02.04.2014 р., Борисенко
В.А.; від відповідача: представник не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства «ЕСМ» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 22.05.2014 р. по справі № 904/1803/14
(суддя Васильєв О.Ю.)

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стілф», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства «ЕСМ», м. Дніпропетровськ

про стягнення 139830,44 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2014 р.
по справі № 904/1803/14 позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стілф» задоволено у
повному обсязі. Стягнуто з відповідача
на користь позивача: 77963,94 грн. -
заборгованості за договором, 29305,18 грн. -
штрафу за порушення строків виконання
зобов'язань, 32561,32 грн. - штрафу за
односторонню відмову від виконання та
2796,61 грн. - витрат на сплату судового
збору.

Непогоджуючись з даним рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «ЕСМ» звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, згідно якої просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2014 р.
по справі № 904/1803/14 та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
поклавши судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована
прийняттям рішення з порушенням та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт звертає увагу колегії суддів
на той факт, що судом першої інстанції
взагалі не прийнято до уваги норми п. п.
4, 5, 5.1. розділу 14 Додатку № 1 «Основні
умови», всупереч яким, позивач не
передав будівельний майданчик за актом
прийому-передачі площі під монтаж, у
зв'язку з чим відповідач був
позбавлений можливості встановити
будівельну готовність об'єкту, що є
обов'язковою складовою для початку
робіт.

Також, скаржник вказує на поважність
причин зупинення ним основних
будівельних робіт, оскільки
будівельний майданчик не був
підготовлений до виконання робіт
(виявлено значні перепади рівня
підлоги до 30 мм, які потребували
додаткових будівельних робіт) і
вимагав додаткових витрат (збільшення
кошторису), про що відповідач
неодноразово, письмово повідомляв
позивача, а останній його вимоги
ігнорував, припинивши фінансування
робіт.

Крім того, скаржник посилається на
неможливість виконання робіт у
передбачені договором строки, через
затримку сплати авансових платежів за
умовами розділу 8 Додатку № 1 до
договору.

Таким чином, скаржник вважає
відсутньою в його діях вини та
неможливість притягнення його до
відповідальності за порушення умов
договору, яких він не допускав діючи
виключно в рамках чинного
законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 р. апеляційну скаргу прийнято до
розгляду у судовому засіданні на 10.07.2014
р. о 10:30 год.

У судовому засіданні 10.07.2014 р.
представник позивача проти вимог
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на їх безпідставність та
відсутність підстав для зміни чи
скасування законного та
обґрунтованого рішення місцевого
господарського суду.

Належним чином повідомлений про дату,
час і місце розгляду справи відповідач
(скаржник) а. с. 127, 128)) явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII ГПК України.

У відповідність абзацу 3 пункту 3.9.1.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із змінами та
доповненнями) особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно п. 3.9.2. вищезазначеної Постанови
пленуму ВГСУ, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку колегії суддів неявка у судове
засідання представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи оскільки у
справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги.

10.07.2014 р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

У відповідність ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін за наступних
підстав.

14.10.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стілф»
(генпідрядник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство «ЕСМ»
(субпідрядник) укладено договір
субпідряду № СИ/130 (далі - договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1.)
субпідрядник взяв на себе зобов'язання
на умовах договору і відповідно до
вимог чинного законодавства, у
відповідності до завдання і вимог
генпідрядника і проектною
документацією, на свій ризик, власними
силами, засобами, технікою і
обладнанням, виконати і здати
генпідряднику у визначений договором
строк комплекс робіт із монтажу
керамогранітної плитки на підлозі
будівлі у визначених генпідрядником
зонах. Перелік робіт міститься в
Додатку № 2 до договору.

Згідно п. п. 1.2., 1.3. договору, умови
забезпечення матеріалами та проектною
документацією визначені в Додатку № 1
до договору.

Технологія виконання робіт, згідно п.
1.4. договору, погоджується з
генпідрядником перед початком
виконання робіт.

Пунктом 1.5. договору визначено, що
субпідрядник підписанням цього
договору підтверджує, що він відвідав
місце проведення робіт, отримав від
генпідрядника всю необхідну для
виконання робіт інформацію та
документацію, виконав усі необхідні
дослідження для отримання повного
обсягу інформації відносно усіх умов
виконання робіт на об'єкті та готовий
приступити до виконання робіт згідно
договору.

Згідно п. 2.1. договору, роботи повинні
бути виконаними у строки, встановлені
Додатком № 1 та Додатком № 6 до договору
«Графік виконання робіт».

Пунктом 4.2.6. передбачено, що
генпідрядник в будь-який час до
закінчення робіт, попередивши
субпідрядника за 15 робочих днів, в
порядку, визначеному п. 12.3. договору,
має право відмовитися від договору,
сплативши субпідряднику плату за
виконану частину робіт. Також
генпідрядник має право не приймати до
розгляду вимоги субпідрядника про
оплату додаткових витрат
субпідрядника, які виходять за рамки
договору (п. 4.2.7.)

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. ціна договору
визначається Додатком № 1 до договору,
є твердою та включає в себе вартість
усіх робіт, які повинні бути виконані
субпідрядником згідно договору.

Відповідно до п. 5.4.1. договору та п. 8
Додатку № 1 до договору,
генпідрядником були сплачені
субпідряднику аванси у загальній сумі
162806,60 грн., а саме: 18.10.2013 р. відповідачу
перераховано 81403,30 грн. та 30.10.2013 р.
перераховано 81403,30 грн. (що
підтверджується банківськими
виписками, а. с. 28-30 та не
заперечується відповідачем).

Згідно графіка виконання робіт
(Додаток № 6 до договору) строк
закінчення виконання робіт до 11.11.2013 р.
(а. с. 25).

Пунктом 10.5. договору, сторони
погодили, що у випадку порушення
субпідрядником строків виконання
всього комплексу робіт, передбачених
Додатком № 1 або Графіком виконання
робіт, він зобов'язаний на вимогу
генпідрядника сплатити на користь
генпідрядника штраф у розмірі 0,5 % від
ціни договору за кожен день такого
прострочення.

Згідно п. 10.7. договору, у випадку
односторонньої відмови субпідрядника
від виконання своїх зобов'язань по
даному договору він зобов'язаний
відшкодувати генпідряднику завдані
цим витрати та збитки, а також сплатити
на користь останнього штраф у розмірі 10
% від ціни договору.

Відповідно до п. 12.3. договору,
генпідрядник має право у будь-який
момент в односторонньому порядку
розірвати договір, письмово
повідомивши про це субпідрядника за 15
днів.

Відповідно до п. 12.6. договору, протягом
15 робочих днів з моменту отримання
генпідрядника листа про відмову від
договору субпідрядник зобов'язаний
повернуту генпідряднику кошти, які
отримані від останнього та на суму яких
субпідрядник не передав генпідряднику
належним чином виконані роботи.

Укладений між сторонами договір
субпідряду № СИ/130 від 14.10.2013 р., є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань,
згідно яких відповідач повинен був
виконати роботи в обумовлений
договором строк.

Згідно ст. 631 ЦК України, строком дії
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Як зазначалося вище та свідчить з
матеріалів справи, на виконання умов
договору відповідач отримав від
позивача аванси у загальній сумі 162806,60
грн., а саме: 18.10.2013 р. у сумі 81403,30 грн. та
30.10.2013 р. у сумі 81403,30 грн., однак,
обумовлені договором роботи
відповідачем не були виконані ні в
передбачений договором строк, ні після
його закінчення, грошові кошти також не
були повернуті позивачу.

Враховуючи те, що договір субпідряду №
СИ/130 від 14.10.2013 р. укладався з метою
забезпечення будівництва, яке згідно
укладеного між позивачем та замовником
- ТОВ «Вояж-Крим» договору генерального
підряду № СИ-СТ/01 від 24.01.2012 р. (а. с.
38-42) має строки закінчення - до 31.05.2013
р., то тривале прострочення
субпідрядником (відповідачем)
виконання своїх зобов'язань за
договором субпідряду № СИ/130 від 14.10.2013
р. призвело до втрати генпідрядником
інтересу до виконання робіт за
договором № СИ/130 від 14.10.2013 р..

Листом від 25.11.2013 р. № 787 позивач
відмовився від договору з 23.12.2013 р.,
тобто з цієї дати договір вважається
розірваним. Вищезазначений лист
відповідач отримав 06.12.2013 р., що
підтверджується відповідним поштовим
повідомленням (а. с. 34-36).

29.11.2013 р. субпідрядник (відповідач)
передав, а генпідрядник прийняв
виконані роботи на суму 84842,66 грн., що
підтверджується відповідним актом
здачі-приймання виконаних робіт № 1,
який підписано обома сторонами без
зауважень (а. с. 31). Однак в порушення
прийняттях на себе зобов'язань за
договором (п. 12.6.) відповідач суму
авансових платежів (попередньої
оплати) за договором (за виключенням
суми виконаних ним робіт у розмірі 84842,66
грн.) позивачу не повернув, у зв'язку з
чим, станом на 11.04.2014 р. у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість з неповернутого
авансового платежу у розмірі 77963,94
грн. (162806,60 грн. - 84842,66 грн. = 77963,94 грн. (а.
с. 98)).

Окрім зазначеного, позивач відповідно
до пунктів 10.5. та 10.7. договору нарахував
відповідачу: 29305,18 грн. штрафу за
порушення строків виконання
зобов'язань та 32561,32 грн. штрафу за
односторонню відмову від виконання
зобов'язань.

Таким чином, загальна сума грошових
коштів, що підлягає поверненню
відповідачем позивачеві, становить
139830,44 грн.

На час розгляду справи, відповідач
доказів повернення позивачу суми
авансового платежу, у тому числі
штрафних санкцій, а також доказів
належного виконання своїх зобов'язань
за договором субпідряду № СИ/130 від
14.10.2013 р. суду не надав.

Згідно ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 844 ЦК України, ціна у
договорі підряду може бути визначена у
кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до
кошторису, складеного підрядником,
кошторис набирає чинності та стає
частиною договору підряду з моменту
підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути
приблизним або твердим. Кошторис є
твердим, якщо інше не встановлено
договором.

Зміни до твердого кошторису можуть
вноситися лише за погодженням сторін.

У разі перевищення твердого кошторису
усі пов'язані з цим витрати несе
підрядник, якщо інше не встановлено
законом.

Підрядник не має права вимагати
збільшення твердого кошторису, а
замовник - його зменшення в разі, якщо
на момент укладення договору підряду
не можна було передбачити повний обсяг
роботи або необхідні для цього витрати.

Статтею 846 ЦК України передбачено, що
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду.

Згідно ст. 849 ЦК України встановлені
права замовника під час виконання
робіт: замовник має право у будь-який
час перевірити хід і якість роботи, не
втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав
роботу або виконує її настільки
повільно, що закінчення її у строк стає
явно неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином, замовник має право
призначити підрядникові строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено,
що у разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відомому
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи те, що внаслідок відмови
позивача від договору підряду, яка
встановлена законом та договором,
зобов'язання за договором припинились,
тобто, відпала правова підстава на якій
було перераховано аванс, то колегія
суддів вважає, за необхідне
застосувати до спірних правовідносин
положення п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду стосовно того, що оскільки
відповідач підписав договір
субпідряду № СИ/130 від 14.10.2013 р. без
будь-яких зауважень, частково виконав
обсяг передбачених цим договором робіт
то такими своїми конклюдентними діями
він згідно до приписів п. 1.5. та п. 5.3.
договору підтвердив, що відвідав місце
виконання робіт та здійснив всі
необхідні вишукування для отримання
повного обсягу інформації відносно
усіх умов на об'єкті та врахував усі
витрати відносно ризиків, що можуть
виникнути в ході виконання робіт, в
ціні договору.

А відтак суд правомірно відхилив
твердження відповідача стосовно
необізнаності його зі станом об'єкту на
момент укладання договору.

Крім того суд першої інстанції
врахував погоджений між сторонами під
час укладання договору твердий
кошторис, а тому обґрунтовано відхилив
твердження відповідача про
необхідність збільшення раніше
встановленого сторонами обсягу та
вартості будівельних робіт, які не
ґрунтуються на умовах договору та
приписах чинного законодавства
України.

При цьому, на думку колегії суддів,
місцевий господарський суд цілком
правомірно відмовив відповідачеві у
задоволенні його клопотання про
призначення судової будівельної
експертизи, оскільки на час винесення
рішення у справі роботи визначені
договором вже були виконані іншим
підприємством, а об'єкт перебуває в
експлуатації (що підтверджується
сертифікатом про відповідність
закінченого будівництвом об'єкта,
виданим Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України).

Доводи апелянта стосовно того, що судом
першої інстанції взагалі не прийнято
до уваги норми п. п. 4, 5, 5.1. розділу 14
Додатку № 1 «Основні умови», всупереч
яким, позивач не передав будівельний
майданчик за актом прийому-передачі
площі під монтаж, у зв'язку з чим
відповідач був позбавлений можливості
встановити будівельну готовність
об'єкту, що є обов'язковою складовою для
початку робіт, колегією суддів
відхиляються, оскільки передача фронту
робіт (будівельної площадки під монтаж)
відбулася, що підтверджується Актом
приймання-передачі від 21.10.2013 р., згідно
якого відповідачу передано приміщення
під укладку плитки (а. с. 131). Про
передачу фронту робіт також свідчить
виконання субпідрядником частини
робіт, що підтверджується
Актом-приймання виконання робіт № 1 від
29.11.2013 р. до договору субпідряду
№ СИ/130 від 14.10.2013 р., підписаного між
сторонами (а. с. 31).

Колегією суддів відхиляються
твердження скаржника на поважність
причин зупинення ним основних
будівельних робіт, через потребу
проведення субпідрядником додаткових
будівельних робіт, а також збільшення
кошторису, оскільки, згідно п. 1.4.
договору, технологія виконання робіт
погоджується з генпідрядником перед
початком виконання робіт, а згідно п.
5.2., ціна договору являється твердою і
включає в себе вартість всіх робіт, які
повинні бути виконані субпідрядником
відповідно до договору, в тому числі
вартість всіх будівельно-монтажних
робіт і всіх витрат для виконання
робіт. Крім того, згідно п. 5.3. договору
субпідрядник врахував усі витрати
відносно ризиків, що можуть виникнути в
ході виконання робіт, в ціні договору.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставними твердження скаржника
про неможливість виконання робіт у
передбачені договором строки, через
затримку сплати авансових платежів за
умовами розділу 8 Додатку № 1 до
договору, оскільки затримка в
перерахуванні генпідрядником
авансових платежів не звільняє
субпідрядника від відповідальності за
порушення строків виконання робіт.

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують встановлених
обставин у справі, а тому не
заслуговують на увагу і задоволенню не
підлягають.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого підприємства
«ЕСМ» залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22 травня
2014 р. у справі № 904/1803/14 без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено
15.07.2014 р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
І.В. Тищик

Л.М. Білецька