ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 липня 2014 року Справа № 6/5005/9535/2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Мачульського
Г.М.,суддів:Бакуліної С.В., Волковицької
Н.О., Добролюбової Т.В., Грейц
К.В.,розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Менеджмент Груп"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 04.11.2013у
справі№6/5005/9535/2011за позовомПублічного
акціонерного товариства "Родовід Банк"
в особі відділення "Дніпропетровське
регіональне управління "АТ "Родовід
Банк"до1. Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю ""Союз-3" 2. Товариства
з обмеженою відповідальністю "Бізнес
Менеджмент Груп"за участюпрокурора
Дніпропетровської областіпровизнання
недійсним договору та стягнення 44133362,95
грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2012 у
справі №6/5005/9535/2011 у задоволенні позову
відмолено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.04.2013 рішення місцевого
господарського суду скасовано,
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено: визнано недійсним договір
від 02.02.2010 про припинення дії
кредитного договору від 20.11.2008
№066/67-КЛТ-08; стягнуто солідарно з
відповідачів на користь позивача
44133362,95грн., з яких: 32849 021,84грн. -
прострочена заборгованість (основне
зобов'язання); 5475944,35грн. - прострочені
проценти; 2500177,02грн. - пеня за основним
зобов'язанням; 831765,45грн. - пеня за
простроченими процентами; 1950875грн. -
інфляційні на суму основного боргу;
525579,29грн. - інфляційні на нараховані
проценти.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.11.2013 постанову суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Менеджмент
Груп" звернулося із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
04.11.2013 у справі №6/5005/9535/2011, в якій
заявник просить скасувати зазначену
постанову, справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції,
мотивуючи свої вимоги неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції положень статей 553, 554, 559, 599, 611
Цивільного кодексу України, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявником
подано постанови Вищого
господарського суду від 06.03.2013 у справі
№11/2218-10, від 01.10.2009 у справі №47/114-08, від
11.01.2012 у справі №10/518-52/303, від 23.04.2014 у
справі №918/1195/13, від 18.03.2013 у справі
№5011-4/10176-2012, від 22.11.2012 у справі
№5002-29/5330-2011, від 22.04.2014 у справі №905/2301/13
та від 27.03.2013 у справі №5013/538/12.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Менеджмент
Груп" про поновлення строку для подання
заяви про перегляд судового рішення у
даній справі, колегія суддів зазначає,
що з огляду на посилання заявника на
постанову Вищого господарського суду
України від 23.04.2014 у справі №918/1195/13,
строк, встановлений статтею 11117 ГПК
України, не пропущено.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вбачає
підстави для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Звертаючись з даною заявою, заявник
посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції положень статей 553, 554, 559, 599, 611
Цивільного кодексу України, що потягло
прийняття різних за змістом судових
рішень щодо наявності підстав для
стягнення з поручителя заборгованості
за кредитним договором.

У прийнятті постанови від 04.11.2013 у
справі №6/5005/9535/2011, про перегляд якої
просить заявник, та постанов Вищого
господарського суду України від 01.10.2007
у справі №47/114-08, від 23.04.2014 у справі
№918/1195/13, від 18.03.2013 у справі №5011-4/10176-2012,
від 22.11.2012 у справі №5002-29/5330-2011, на які
посилається заявник в підтвердження
своїх доводів, суд касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
дійшов протилежних висновків стосовно
припинення поруки та наявності підстав
для стягнення з поручителя
заборгованості за кредитним договором,
внаслідок чого було ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Разом з тим, зі змісту постанови суду
касаційної інстанції від 04.11.2013 у
справі №6/5005/9535/2011, про перегляд якої
заявлено, та постанови Вищого
господарського суду від 06.03.2013 у справі
№11/2218-10, на яку посилається заявник як
на доказ неоднакового застосування
судом касаційної інстанції положень
статей 553, 554, 559, 599, 611 Цивільного кодексу
України, вбачається, що судові рішення
в цих справах прийнято залежно від
встановлених судами попередніх
інстанцій фактичних обставин справи, а
саме у постанові від 06.03.2014 по справі
№11/2218-10, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відмови у
позові про стягнення солідарно з
відповідачів як поручителів
заборгованості за кредитними
договорами, укладених банком
(позивачем) та третьою особою, виходячи
з того, що позивач та третя особа без
згоди поручителів (відповідачів 1-3) в
порушення умов договорів поруки
змінили розмір процентної ставки за
користування кредитними коштами, чим
фактично збільшили обсяг
відповідальності поручителів, що в
силу приписів частини першої статті 559
ЦК України є підставою для припинення
договорів поруки. Тому зазначена
постанова не розцінюється як доказ в
розумінні статті 11116 ГПК України.

Не можуть бути доказами неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах також
постанови Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 у справі №905/2301/13 та
від 27.03.2013 у справі №5013/538/12, якими
рішення судів попередніх інстанцій
скасовані, а справи передано на новий
розгляд до суду першої інстанції,
оскільки прийняття касаційною
інстанцією постанови про скасування
судових рішень судів нижчих інстанцій
з передачею справи на новий розгляд
обґрунтовано порушенням статей 43 ГПК
України, що полягає у неповному
встановленні судами обставин справи,
які мають значення для правильного
вирішення спору, а тому відсутні
підстави вважати, що судом касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
і ті ж самі норми матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Крім того, постановою Вищого
господарського суду України від 11.01.2012
у справі №10/518-52/303 залишено без змін
постанову суду апеляційної інстанції,
якою ухвалу суду першої інстанції
скасовано, а справу направлено на
розгляд до суду першої інстанції, з
огляду на те, що місцевим господарським
судом не вірно встановлено факт
погашення третьої особою основного
зобов'язання відповідача, у зв'язку з
чим помилково зроблено висновок про
відсутність предмету спору та
наявність підстав для припинення
провадження у справі. Тобто, фактично, у
даному випадку судом касаційної
інстанції досліджувалось процесуальне
питання стосовно наявності підстав для
припинення провадження у справі на
підставі пункту 11 частини першої
статті 80 ГПК України, а відтак
зазначена постанова також не
розцінюється як доказ в розумінні
статті 11116 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116,11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Допустити справу №6/5005/9535/2011 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ.Мачульський Судді:
С.Бакуліна Н.Волковицька
Т.Добролюбова К.Грейц