ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" липня 2014 р.Справа № 916/1980/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Дікергофф (Україна)";

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ"

про стягнення 1 151 134,1 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Пляс С.А. по довіреності
2014-04-16/1 від 16.04.2014р.

Від відповідача: -Макаренко О.О. по
довіреності № б/н від 23.06.2014 року.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "Дікергофф
(Україна)", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" про
стягнення заборгованості у розмірі 1 151
134,1 грн., а саме: основного боргу у
розмірі 984 566,47 грн., пені у розмірі 79
115,99грн., інфляційних витрат у розмірі 70
538,68 грн., 3 % річних в розмірі 16 912,96 грн.
та судового збору у розмірі 23 022,70 грн.

Ухвалою суду від 28.05.2014р. порушено
провадження у справі № 916/1980/14 за
зазначеним позовом.

В судовому засіданні 02.07.2014 року
представник позивача надав до суду
заяву про зменшення позовних вимог та
просив суд стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 964 566,47 грн.,
пені у розмірі 79 115,99 грн., інфляційні
витрати у розмірі 70 538,68 грн., 3 % річних в
розмірі 16 912,96 грн. та судові витрати.

Представник відповідача в судовому
засіданні 02.07.2014 року визнав заявлені
позовні вимоги з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, при цьому
відзив на позов та витребувані судом
документи не надав, у зв'язку з чим
справа розглядається по наявним в ній
матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

В судовому засіданні 02.07.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

10.09.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Дікергофф (Україна)" (далі
- позивач, постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю "СОФОРА
ЮГ" (далі - відповідач, покупець) був
укладений договір поставки № 53/П (далі -
"Договір") за яким позивач зобов'язався
передати у власність (поставити)
відповідачу бетон, у кількості та на
умовах, зазначених у договорі, а
відповідач зобов'язується прийняти
бетон і оплатити його вартість так, як
це визначено умовами цього договору.

Позивач поставив відповідачу товар, а
саме бетон на загальну суму 1 145 356,42 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними № СвРН - 12 від 20.09.2013
року, № - 53 від 30.09.2013 року, № -
38 від 10.10.2013 року, № - 53 від
20.10.2013 року та довіреностями на
отримання товару, які видані
товариством з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" № 399 від
02.09.2013 року та № 425 від 01.10.2013 року.

Відповідно до п. 5.5 договору поставки
покупець здійснює повну оплату
вартості бетону шляхом безготівкового
переказу грошових коштів на поточний
рахунок постачальника. Покупець
повинен здійснити оплату кожної та
будь - якої партії бетону до
відвантаження такої партії
постачальником в розмірі, що дорівнює
100% вартості такої партії бетону. При
цьому, постачальник не позбавлений
права здійснити відвантаження бетону
без попередньої оплати, в такому разі
покупець повинен сплатити вартість
відвантаженого бетону протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
відвантаження такого бетону
постачальником.

Як стверджує позивач, відповідач свої
зобов'язання по договору виконав не в
повному обсязі.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за
отриманий товар, позивач звернувся до
суду з даною позовною заявою та з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, просить суд
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі 964 566,47 грн., пеню у
розмірі 79 115,99грн., інфляційні витрати у
розмірі 70 538,68 грн., 3 % річних в розмірі 16
912,96 грн. та судові витрати.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7
ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Так, судом встановлено наявність
поставки позивачем відповідачу товару,
існування заборгованості товариства з
обмеженою відповідальністю "СОФОРА ЮГ"
по оплаті вартості отриманого товару, а
саме бетону, у зв'язку з чим позовна
вимога товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Дікергофф (Україна)" щодо
стягнення з відповідача вартості
поставленого товару в сумі 964 566,47 грн. є
обґрунтованою та підлягає судом
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "СОФОРА ЮГ"
пені в розмірі 79 115,99 грн.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у разі порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного
кодексу України якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
цього кодексу є штрафні санкції, до
яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК
України).

Згідно п. 6.1 Договору у разі
прострочення строку оплати бетону
та/або вартості його доставки
(транспортування), покупець сплачує
постачальнику пеню за кожен день
такого прострочення оплати, виходячи з
подвійного розміру облікової ставки
НБУ, яка діяла під час прострочення
оплати. Пеня нараховується на розмір
несплачених покупцем грошових сум з
першого дня прострочення оплати.
Нарахування та сплата пені
здійснюється за весь період
прострочки, тобто до моменту повного
виконання покупцем своїх зобов'язань
щодо оплати поставленого бетону та/або
вартості його доставки
(транспортування).

В зв'язку з порушенням строків оплати,
на підставі п. 6.1 договору відповідачу
позивачем на суму заборгованості
нарахована пеня за кожен день
прострочення платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ у
розмірі 79 115,99 грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на
думку суду, здійснений належним чином,
тому судом підлягає задоволенню у
розмірі 79 115,99 грн.

При цьому, позивачем ще заявлено
позовні вимоги про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" 3% річних у
розмірі 16 912,96 грн. та інфляційних
витрат у розмірі 70 538,68 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства,
встановлення судом заборгованості
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" по оплаті
вартості отриманого товару, а саме
бетону, заявлені позивачем позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
трьох процентів річних в сумі 16 912,96 грн.
та індекс інфляції у сумі 70 538,68 грн.,
підлягає судом задоволенню в повній
мірі.

Станом на день розгляду справи,
відповідач борг не сплатив, документів
спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Під час
розгляду справи відповідачем не було
належним чином доведено суду та
доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та перевіривши правильність
наданих позивачем розрахунків сум
заявлених до стягнення, позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Дікергофф (Україна)" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" про
стягнення заборгованості основного
боргу у розмірі 964 566,47 грн., індексу
інфляції у розмірі 70 538,68 грн., та 3 %
річних в розмірі 16 912,96 грн., є
обґрунтованими, підтверджені наявними
у справі матеріалами та підлягають
задоволенню.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору у розмірі 22 622,68 грн.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОФОРА ЮГ" (65049, м.
Одеса, Фонтанська дорога, 16/8, оф. 9 ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "Дікергофф
(Україна)" (03083, м. Київ, вул.
Червонопрапорна, 26, )
основний борг у розмірі 964 566,47 грн., пеню
у розмірі 79 115,99 грн., 3% річних у розмірі
16 912,96 грн., індекс інфляції у розмірі 70
538,68 грн.та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 22 622,68 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено
07.07.2014 р.

Суддя
Літвінов С.В.