ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.
Справа № 922/966/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Голубєв М.В. (дов. №425/27 від
10.02.2014 р.)

відповідача - Бей Я.М. (дов. №54 від
16.06.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№1452Х/1-8) на рішення господарського
суду Харківської області від 19 травня
2014 року у справі

за позовом Державного підприємства
"Харківський регіональний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" (ДП
"Харківстандартметрологія"), м. Харків

до Публічного акціонерного товариства
банку "Меркурій", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП "Харківстандартметрологія",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
після уточнень просив стягнути з ПАТ
банк "Меркурій" на свою користь 587 381,37
грн., з яких: 315 000,00 грн. - основний борг, 5
296,44 грн. - 3% річних, 4 701,64 грн. -
інфляційних, 158 000,00 грн. - пені, 91 000,00 грн.
- 7% штрафу, 13 383,29 грн. - 19% річних за
вкладом; грошову суму повернути на
зазначений поточний рахунок; судові
витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.05.2014 р. у
справі №922/966/14 (суддя Светлічний Ю.В.)
позов задоволено.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що рішення прийнято з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин справи. Просить
рішення господарського суду скасувати;
судові витрати покласти на позивача.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення
господарського суду законним та
обґрунтованим. Представник в судовому
засіданні просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення
господарського суду - без змін.

ПАТ банк "Меркурій" 01.07.2014 р. надав
додаткові пояснення (вх.№5105), які
колегією суддів залучені до матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та додаткових пояснень, відзиву
на апеляційну скаргу, вислухавши в
судовому засіданні пояснення
уповноважених представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи,
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.02.2013 р. між ПАТ банк "Меркурій" (банк) та
ДП "Харківський регіональний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" (вкладник) укладений
договір банківського вкладу (депозиту)
"Класичний" №1/1482 (а.с.15-16).

Відповідно до п. 1.1. договору банк
приймає від вкладника грошові кошти у
формі вкладу (депозиту) "Класичний" в
сумі 2000000,00 грн. (два мільйона гривень 00
копійок) на вкладний (депозитний)
рахунок №82 та зобов'язується
сплачувати вкладнику суму вкладу на
умовах повернення, визначених цим
договором, а також нараховані на вклад
проценти у розмірі та порядку,
установленому цим договором.

З урахуванням додаткових угод (№1 від
22.04.2013 р., №2 від 18.06.2013 р.) до договору
строк зберігання вкладу
встановлювався на 60 днів з 21.02.2013 р., на 61
день з 22.04.2013 р., на 60 днів з 21.06.2013 р.
Останній термін повернення вкладу -
19.08.2013 р. (а. с. 15-18).

Пунктом 2.4. договору встановлено:
відповідно до умов договору та згідно
ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України
вкладник має право одержати суму
вкладу в повному розмірі або частку у
будь-який час.

Згідно пунктів 3.1.3., 3.1.4. договору банк
зобов'язаний повернути суму вкладу на
поточний рахунок вкладника, зробити
остаточний розрахунок процентів в
термін повернення вкладу та
перерахувати нараховані проценти по
вкладу на поточний рахунок вкладника
не пізніше 5-го числа кожного
наступного місяця. Банк зобов'язаний
протягом одного банківського дня з
урахуванням п. 3.4.2. повернути кошти
вкладнику в повному розмірі (п. 3.1.8.
договору).

Згідно п. 3.4.3. договору вкладник має
право в термін повернення вкладу
отримати всю суму вкладу та нараховані
проценти відповідно умов договору.

У зв'язку з закінченням терміну вкладу
відповідно до умов договору ДП
"Харківстандартметрологія" 12.08.2013 р.
звернулось до ПАТ банк "Меркурій" (лист
№2907/19) з проханням 19.08.2013 р. повернути
повністю всю суму вкладу (2 500 000,00 грн., а.
с. 51).

Вказаний лист ПАТ банк "Меркурій"
отримав 13.08.2013 р. (вх. №7723), що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції банку на примірнику
листа позивача.

ПАТ банк "Меркурій" відповідь на лист не
надав, суму вкладу у встановлений строк
не повернув.

Пунктом 5.4. договору передбачено право
сторін вирішувати у
претензійно-позовному порядку
суперечки, що виникли при виконанні
Договору.

На виконання умов договору ДП
"Харківстандартметрологія" двічі
звертався до банку з претензіями (№3156/27
від 28.08.2013 р. та №3321/27 від 10.09.2013 р.), в
яких наполягав на поверненні суми
вкладу (а. с. 47-48, 49-50).

Станом на 12.03.2014 р. відповідач повернув
депозит на поточний рахунок позивача
частково у сумі 2 185 000,00 грн., в зв'язку з
чим сума боргу перед позивачем
становила 315 000,00 грн.

В зв'язку з неналежним виконанням
зобов`язань щодо своєчасної оплати, у
відповідача виникла заборгованість по
нарахованим штрафним санкціям.

Наведене стало підставою для звернення
ДП "Харківстандартметрологія" до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення
коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт порушення відповідачем діючого
законодавства та уморв дог8овору є
доведеним, а нарахування 3 % річних,
пені, інфляційних втрат та 7% штрафу не
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком господарського суду з огляду
на таке.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193
Господарського кодексу України, яка
кореспондується із ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх рахунках у банку на
договірних засадах на визначений строк
зберігання і підлягають виплаті
вкладнику відповідно до законодавства
України та умов договору.

Статтею 1058 Цивільного кодексу України
визначено, що договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
грошову суму (вклад) зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Як вже зазначалось вище, згідно умов
договору банк прийняв від вкладника
грошові кошти у формі вкладу (депозиту)
"Класичний" в сумі 2000000,00 грн. та
зобов'язався сплачувати вкладнику суму
вкладу на умовах повернення,
визначених цим договором, а також
нараховані на вклад проценти у розмірі
та порядку, установленому цим
договором.

Додатковою угодою №2 від 18.06.2013 р.
встановлений термін повернення вкладу
- 19.08.2013 р.

Пунктом 2.1. договору сторони обумовили,
що банк щомісяця нараховує проценти на
всю суму вкладу, виходячи з фактичної
кількості днів у місяці та році із
розрахунку 19% річних, проценти
нараховуються починаючи від дня,
наступного за днем надходження вкладу
на рахунок вкладника.

ПАТ банк "Меркурій" свої зобов'язання у
встановлений строк не виконав, повну
суму вкладу та проценти на неї не
повернув.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про доведеність
факту порушення відповідачем вимог
чинного законодавства щодо виконання
зобов'язання та задовольнив позовні
вимоги в частині стягнення суми
основної заборгованості у розмірі 315
000,00 грн. та 19% річних за вкладом в
розмірі 13 383,29 грн.

Стосовно стягнення з відповідача 3%
річних, інфляційних втрат, пені та 7%
штрафу колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, встановлених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 4 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу Україна, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 4.1. договору зазначено: сторони
відповідають за невиконання
зобов'язань по цьому договору
відповідно до законодавства України.

Враховуючи наведене, наявність
порушення відповідачем зобов'язання,
відповідність розміру пені вимогам
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а також те, що розрахунки
інфляційних втрат, 3% річних, 7% штрафу,
нарахованих на суму заборгованості є
вірними, не суперечать вимогам чинного
законодавства та умовам договору,
позовні вимоги в частині стягнення
пені у розмірі 158 000,00 грн., інфляційних
втрат у розмірі 4 701,64 грн., 3% річних у
розмірі 5 296,44 грн., 7% штрафу у розмірі 91
000,00 грн. правомірно визнані судом
першої інстанції обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає твердження
апелянта про те, що господарський суд
Харківської області приймаючи
оскаржуване рішення порушив права
відповідача, визначені ст.ст. 4-2, 4-3, 22
Господарського процесуального кодексу
України, який не отримав заяву позивача
про уточнення до позовної заяви,
безпідставними та необґрунтованими з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
день призначеного судового засідання
по розгляду даної справи, 14.05.2014 р., до
суду надійшли заява позивача про
уточнення (зменшення) позовних вимог
(вх. №15716) та клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (вх. №15578).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.05.2014 р. судом
прийняті уточнення позивача до
позовної заяви, в зв'язку з чим розгляд
справи продовжено з урахуванням цих
змін. Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволено, розгляд справи відкладено
на 19.05.2014 р. о 10:15.

Копії ухвали направлені сторонам по
справі 15.05.2014 р. (вих. №013939), про що
свідчить штамп канцелярії суду на
зворотній стороні оригіналу ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що господарським судом
здійснювалось правосуддя з
дотриманням вимог процесуального
законодавства на засадах рівності всіх
учасників судового процесу та було
створено сторонам необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи та учасники судового процесу не
були позбавлені прав, встановлених ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України.

В апеляційній скарзі ПАТ банк
"Меркурій" посилається на те, що суд
першої інстанції, задовольнивши
позовні вимоги, порушив вимоги ч. 5 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", не
врахувавши факт введення в ПАТ банк
"Меркурій" з 14.03.2014 р. тимчасової
адміністрації з призначенням
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

З приводу наведеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, який вірно зазначив, що
нарахування позивачем пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання здійснено за період з
20.08.2013 р. по 12.03.2014 р.

Судом встановлено, що постановою
Правління Національного банку України
№133 від 13.03.2014 р. ПАТ "Меркурій"
віднесено до категорії
неплатоспроможних, виконавчою
дирекцією Фонду прийнято рішення №15
від 14.03.2014 р. про призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію.

Відповідно ч.3 п.5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Як вбачається з матеріалів справи,
остатньою датою нарахування позивачем
пені є 12.03.2014 р., тобто до моменту
призначення тимчасової адміністрації
правління ПАТ "Меркурій", в зв'язку з чим
твердження відповідача про порушення
господарським судом вимог ч. 5 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
безпідставними.

Керуючись ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, а
також враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем зобов'язання,
колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд дійшов правомірного
висновку, поклавши судові витрати у
даній справі на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 19.05.2014 р. у справі №922/966/14
прийняте при належному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга ПАТ
банк "Меркурій" не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 85, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.05.2014 р. у
справі №922/966/14 залишити без змін.

Повна постанова підписана 03.07.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.