КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р.
Справа№ 13/219

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Іващенко О.В.

від відповідача - Пінчук М.М.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» на рішення
Господарського суду міста Києва від
14.05.2014 року (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Об`єднання співвласників
багатоквартирних будинків «Маяк-6»

про стягнення 104682,70 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Київенерго» звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ОСББ «Маяк-6» про стягнення
заборгованості за договором.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 року в задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення прийнято з порушення норм
матеріального права та при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 14.05.2014 року та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.06.2014 року апелянту
відновлено строк на подання скарги,
прийнято до провадження апеляційну
скаргу та призначено її до розгляду.

Представник позивача та представник
відповідача в судове засідання на
вказану дату з`явилися та дали усні
пояснення стосовно предмету спору.

Через відділ документального
забезпечення до суду надійшов відзив
від представника відповідача на
апеляційну скаргу, в якому зазначено,
що рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим та законним, а тому
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

01.03.2005 року між ПАТ «Київенерго» та ОСББ
«Маяк-6» був укладений договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 1630255.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач, як
постачальник, зобов'язався виробити та
поставити теплову енергію відповідачу,
як споживачу, для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених у цьому
договорі.

Пунктами 2.2.1., 2.3.1. передбачено, що
позивач зобов'язався безперебійно
постачати теплову енергію у гарячій
воді на межу балансової належності з
відповідачем, як споживачем, для
потреб: опалення - в період
опалювального сезону, гарячого
водопостачання - протягом року, в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору, яку відповідач
зобов'язаний оплачувати щомісяця
своєчасно та в повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.3. договору, останній
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

16.03.2007 року відповідач листом вих. № 030
повідомив позивача про припинення дії
договору, відповідно до п. 4.3., з 01.06.2007
року

Таким чином, дія договору була
припинена з ініціативи відповідача,
відповідно до п. 4.3. договору.

Позивач, звертаючись із позовом до
суду, зазначає, що відповідач має
заборгованість за несвоєчасне
виконання умов договору за період з
01.11.2006 року по 01.05.2009 року в розмірі 63 816,49
грн.

Відповідач, заперечуючи проти
заявлених вимог, зазначає, що оскільки
договір, укладений між сторонами,
припинив свою дію з 01.06.2007 року, то
період нарахування боргу повинен
становити з 01.11.2006 року по 01.06.2007 року.

З наданих позивачем доказів, в
підтвердження наявності боргу, а саме,
довідок про надходження коштів за
спожиту теплову енергію, вбачається, що
борг відповідача за спожиту теплову
енергію станом на травень 2009 року
складає - 63816,49 грн.

Відповідач, не погоджуючись із
заявленою позивачем сумою боргу, надав
суду платіжні доручення (копії) та
виписку з банківського рахунку
(оригінал) щодо сплати коштів за
отриману енергію в повному обсязі.

Частина 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначає, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного
кодексу України, за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Як визначено частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193
Господарського кодексу України
зазначено, що кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
ЦК України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як було встановлено судом першої
інстанції, з наданих позивачем довідок
вбачається, що ним при визначення
розміру боргу не було враховано такі
платіжні доручення: № 212 від 23.11.2006 року
на суму 25000 грн., № 239 від 28.12.2006 року на
суму 23000 грн., № 123 від 26.07.2007 року на суму
27948,51 грн., № 139 від 30.08.2007 року на суму 36000
грн., № 75 від 26.04.2007 року на суму 10000 грн.
та № 83 від 24.05.2007 року.

Позивач представив не всі розрахункові
документи, а відповідач, в свою чергу,
надав додаткові докази оплати за
енергію та, відповідно, відсутності
боргу.

Таким чином, вищевказані документи
підтверджують здійснення відповідачем
сплати за отриману теплову енергію в
повному обсязі.

Позивач, заперечуючи проти доводів,
викладених в рішенні першої інстанції,
в апеляційній скарзі зазначає, що між
сторонами була укладена угода про
реструктуризацію заборгованості і
відповідно до п. 2 даної угоди боржник
зобов`язувався сплатити визнану суму
боргу протягом 2004-2009 років.

Крім того, відповідно до п. 4 даної
угоди, боржник в призначені платежу
повинен посилатися на реквізити даної
угоди. Проте незалежно від
формулювання призначення платежу,
отримані кредитором кошти
зараховуються в першу чергу як оплата
поточного споживання енергії, а
залишок коштів-на виконання угоди.

Колегія суддів не погоджується з такою
позицією апелянта та не приймає дані
доводи як належний та допустимий доказ
існування заборгованості відповідача
за договором № 1630255, оскільки в
матеріалах справи вказана угода про
реструктуризацію боргу відсутня, що
унеможливлює здійснити перевірку
достовірності фактів, викладених
апелянтом у скарзі.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК України.

Представником відповідача факт
підписання та існування угоди про
реструктуризацію боргу не
підтверджений.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Зважаючи на те, що позивачем не
спростовані докази, надані
відповідачем на відсутність
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 1630255 та не надано відповідно
доказів на підтвердження існування
такої заборгованості, позовні вимоги
ПАТ «Київенерго» про стягнення з
відповідача боргу в розмірі 63816,49 грн.
не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача за несвоєчасне виконання
покладених на нього зобов`язань,
інфляційні втрати в розмірі 34316,10 грн.
та 3 % в сумі 6550,11 грн.

Проте, оскільки позивач не підтвердив
документально наявність у відповідача
боргу у розмірі - 63 816,49 грн. і дана
вимога не підлягає задоволенню, тому, й
відсутні підстави для нарахування та
стягнення інфляційних втрат у розмірі -
34 316,10 грн. та трьох відсотків річних у
розмірі - 6 550,11 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно відмовлено в
задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
а тому апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 14.05.2014
року у справі № 13/219- без змін.

2. Матеріали справи № 13/219
повернути до Господарського суду м.
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов