ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.14р. Справа № 904/4221/14

За позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дрінк Дістрібушн
Сістем", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2", м.
Сквира, Київська область

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аква Сіті", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 624 172,37 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача - 1: не з'явився

від відповідача - 2: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дрінк Дістрібушн
Сістем" (далі - позивач) звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом, у якому просить з
урахуванням заяви про уточнення
(збільшення) позовних вимог:

- стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (відповідач-1)
602 283,51 грн. - вартості поставленого і
неоплаченого товару, 18 597,25 грн. - пені,
40 714,08 грн. - інфляційних, 3331,94 грн. -
3 % річних;

- стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аква Сіті"
(відповідач-2) 100,00 грн. - вартості
поставленого і неоплаченого товару;

- стягнути солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем-1
своїх грошових зобов'язань щодо оплати
поставленого товару по договору
поставки № 27 від 10.08.2010 р., виконання
якого забезпечено порукою за договором
№ 14-08/13 від 14.08.2013 р.

Представник позивача у судовому
засіданні 03.07.2014 р. підтримав заяву про
уточнення (збільшення) позовних вимог
та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача-1 у судове
засідання не з'явився, вимог суду,
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі та ухвалі про
відкладення розгляду справи не
виконав, письмовий відзив на позов не
надав

15.07.2014 р. представником відповідача-1
через канцелярію суду надіслано
клопотання, в якому повідомлено, що
відповідачем-1 після звернення до суду
сплачені кошти в розмірі 41 730,00 грн. та
на даний час позивачем та відповідачем
тривають перемовини з приводу
подальшого врегулювання спору мирним
шляхом, тому просить суд відкласти
розгляд справи.

Клопотання представника відповідача-1
щодо відкладення розгляду справи не
підлягає задоволенню, оскільки
відповідач-1, як юридична особа був
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду справи та, відповідно до
ст. 28 ГПК України надання повноважень
на представництво інтересів сторони у
процесі не обмежено будь-яким певним
колом осіб.

Відповідно до абзацу п'ятого підпункту
3.6. пункту 3 Роз'яснень Президії Вищого
арбітражного суду України від 18.09.97р. N
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) господарський суд
з урахуванням обставин конкретної
справи може не брати до уваги доводи
учасника судового процесу -
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи, державного чи
іншого органу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т.п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника відповідача-1 не
доведена.

Крім того, відкладення розгляду справи
є правом, а не обов'язком суду, якщо суд
дійде висновку про можливість
вирішення спору в даному судовому
засіданні.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Представник відповідача-2 у судові
засідання не з'явився, вимог суду,
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі та ухвалі про
відкладення розгляду справи не
виконав, письмовий відзив на позов не
надав.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвали господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014 р.
та 03.07.2014 р., були надіслані на адресу
відповідача-2, що зазначена у
Спеціальному витязі з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (49000, м.
Дніпропетровськ, пл. Жовтнева, буд.. 12,
) на яку насамперед і
було направлено кореспонденцію
господарського суду. Згідно з довідкою
поштової установи поштове
відправлення на адресу відповідача-2
повернуте до суду з позначкою: "по
истечению срока хранения".

У п. 4 інформаційного листа ВГСУ від
02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначається, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "за закінченням
терміну зберігання", "адресат
відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

За таких обставин, господарський суд
вважає, що відповідач-1 та відповідач-2
не скористалися своїм правом на участь
представників у судовому засіданні.

Згідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2014 р.
розгляд справи відкладено на 15.07.2014 р.

В судове засідання 15.07.2014 р.
представники сторін не з'явилися.

В порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 15.07.2014 р. прийнято
судове рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дрінк Дістрібушн
Сістем" (постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Край-2"
(покупець) укладено Договір поставки №
27 (далі - Договір поставки).

10.08.2010 р. постачальником та покупцем
узгоджено Протокол розбіжностей до
Договору поставки № 27 від 10.08.2010 р. (а.с.
16-18).

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки
та Протоколу розбіжностей до Договору
постачальник зобов'язується у
зумовлені строки передавати у
власність (поставляти) покупцеві
алкогольні напої, надалі за текстом -
товар, згідно із замовленням покупця, а
покупець зобов'язується приймати цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах даного Договору.

Покупець надає замовлення
постачальнику на підставі
специфікації, затвердженої сторонами
та діючої на дату замовлення, в якій
наведено список товарів, що
поставляються за цим Договором, та їх
ціни, яка є невід'ємною частиною цього
Договору (Додаток №2 "Специфікація").

Пунктом 2.7. Договору поставки
встановлено, що право власності і ризик
випадкової загибелі або пошкодження
товарів переходить від постачальника
до покупця з моменту, коли товари
поставлено покупцеві вивантаженим на
приймальну платформу магазину, і
сторони підписали накладну, що
засвідчує те, що товари були отримані
покупцем.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки
постачальник поставляє, а покупець
оплачує товари за цінами, зазначеними у
Специфікації (Додаток №2), затвердженої
сторонами.

Згідно п. 3.3. Договору поставки та
Протоколу розбіжностей до Договору
покупець здійснює вчасний розрахунок
за товари. Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
постачальника, зазначений у статті 9
цього Договору протягом терміну
платежу зазначеного у пункті 1.1.
Додатку № 3 "Спеціальні умови"

Відповідно до п. 1.1. Додатку № 3
"Спеціальні умови" до Договору поставки
покупець оплачує реалізовані товари за
період один календарний тиждень у
магазинах покупця протягом 10
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня за умови, що
постачальник надасть належним чином
оформлені рахунки та накладні (у формі
відповідно до інструкції покупця) на
адресу покупця, яка вказана в статті 9.
протягом не більше ніж 7 днів з дня
поставки.

Цей Договір поставки набуває чинності
з моменту його підписання сторонами та
скріплення, підписів печатками сторін
і діє до 31 грудня 2014 р. включно в частині
поставок, а в частині оплат - до повного
виконання зобов'язань за цим Договором
(п. 8.1. Договору поставки в редакції
Додаткової угоди №04/12 від 10.12.2012 р. до
Договору).

На виконання умов Договору поставки
позивач в період з 27.12.2013 р. по 26.03.2014 р.
здійснив поставку товару
відповідачеві-1 на суму 713 293,61 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними, яку
відповідач-1 прийняв, але у повному
обсязі не оплатив.

Таким чином, відповідач-1 свої
зобов'язання за Договором поставки в
частині оплати за товар виконав
частково, внаслідок чого у нього
утворилась вартість поставленого і
неоплаченого товару перед позивачем
яка склала 602 283,51 грн., що і є причиною
виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Основні засади господарювання в
Україні визначає Господарський кодекс
України (надалі по тексту ГК України),
який регулює господарські відносини,
що виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності
між суб'єктами господарювання, а
також між цими суб'єктами та іншими
учасниками відносин у сфері
господарювання (ст. 1 ГК України).

Стаття 193 ГК України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
- відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 п. 1 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

В процесі розгляду даної справи
відповідачем-1 було проведено
погашення вартості поставленого і
неоплаченого товару по Договору в сумі
41 730,00 коп. Дана обставина
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями: № 59244
від 02.07.2014 р. та № 59633 від 07.07.2014 р.

Вище викладене дає суду підстави для
висновку, що в частині стягнення з
відповідача-1 вартості поставленого і
неоплаченого товару в сумі 41 730,00 грн.
між сторонами відсутній предмет спору,
а тому провадження в цій частині
підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ст. 80
ГПК України.

На момент розгляду справи вартість
поставленого і неоплаченого товару
відповідача-1 складає 560 553,51 грн., докази
погашення якої в матеріалах справи
відсутні, внаслідок чого суд вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Водночас, порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки. Договірна неустойка
встановлюється за згодою сторін, тобто
її розмір та умови застосування
визначаються виключно на їх власний
розсуд.

Відповідно до статті 549 названого
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до 3.8. Договору за
несвоєчасну оплату продукції покупець
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ за кожен день
прострочення.

На підставі п. 3.8. Договору позивачем
нарахована відповідачу-1 пеня, за
період з 27.02.2014 р. по 16.06.2014 р. в розмірі 18
597,25 грн. Перевіривши здійснені
позивачем нарахування розміру пені,
суд визнає її обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути з
відповідача-1 інфляційних в сумі 40 714,08
грн. та 3 % річних в сумі 3331,94 грн. (за
період з 27.02.2014 р. по 16.06.2014 р.)
Перевіривши розрахунки інфляційних та
3% річних, господарський суд вважає, їх
такими, що підлягають задоволенню.

В забезпечення належного виконання
зобов'язань відповідача-1 за Договором
поставки № 27 від 10.08.2010 р. між позивачем
та відповідачем-2 укладено Договір
поруки № 14-08/13 від 14.08.2013 р. (далі -
Договір поруки), де позивач виступає
кредитором, а відповідач-2 -
поручителем.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, поручитель зобов'язується
солідарно з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (надалі -
боржник) відповідати перед кредитором
за виконання боржником зобов'язань з
оплати товарів, поставлених боржнику
відповідно до Договору поставки № 27
від 10.08.2010 р. (надалі - Основний договір),
укладеного між кредитором і боржником.

Поручитель відповідно до п. 1.1. цього
Договору відповідає перед кредитором у
наступному обсязі: за зобов'язаннями з
оплати вартості товарів, поставлених
боржнику відповідно до Основного
договору в сумі вартості поставлених
товарів, але не більше 100,00
гривень (п.1.2. Договору поруки).

Згідно до умов Договору поруки, у
випадку прострочки боржником
виконання грошового зобов'язання,
визначеного відповідно до п. 1.2. цього
договору, понад один банківський день,
поручитель зобов'язується за вимогою
кредитора протягом двох банківських
днів з дати надходження до нього такої
вимоги сплати за грошовими
зобов'язаннями боржника, у розмірі, що
не перевищує суму, передбачену п. 1.2.
цього Договору (2.1.1. Договору поруки).

У випадку невиконання зобов'язань, які
виникли з Основного договору, божник і
поручитель відповідають перед
кредитором солідарно (п. 5.1. Договору
поруки).

В силу вимог ч. 1 ст. 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно з частинами 1, 2 статті 554
Цивільного кодексу України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України, держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів, зокрема,
шляхом присудження до виконання
обов'язку в натурі та застосуванням
штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням
встановлених обставин справи, суд
вважає, що вимоги позивача до
відповідача-1 та відповідача-2 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню: - з
відповідача-1 суми 560 553,51 грн. - вартості
поставленого і неоплаченого товару, 18
597,25 грн. - пені, 40 714,08 грн. - інфляційних,
3331,94 грн. - 3 % річних, а в решті суми 41 730,00
грн. - вартості поставленого і
неоплаченого товару припинено на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України; - з
відповідача-2 суми 100,00 грн. - вартості
поставленого і неоплаченого товару.

Відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору у
справі покладаються на відповідача-1 та
відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, 75, п. 1-1 ст. 80,
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження в частині
стягнення з відповідача-1 вартості
поставленого і неоплаченого товару в
сумі 41 730,00 грн. відповідно до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (09000, Київська
область, м. Сквира, вул. Леніна, буд. 22;
) на користь Товариство
з обмеженою відповідальністю "Дрінк
Дістрібушн Сістем" (49000, м.
Дніпропетровськ, пр. Кірова,
82-Г; ) 560 553,51 грн. (п'ятсот
шістдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят три
грн. 51 коп.) - вартості поставленого і
неоплаченого товару, 18 597,25 грн.
(вісімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
сім грн. 25 коп.) - пені, 40 714,08 грн. (сорок
тисяч сімсот чотирнадцять грн. 08 коп.) -
інфляційних, 3331,94 грн. (три тисячі
триста тридцять одна грн. 94 коп.) - 3 %
річних, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аква Сіті" (49000,
м. Дніпропетровськ, площа
Жовтнева, 12; ) на користь
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дрінк Дістрібушн
Сістем" (49000, м. Дніпропетровськ, пр.
Кірова, 82-Г; ) 100,00 грн.
(сто грн. 00 коп.) - вартості поставленого
і неоплаченого товару, про що видати
наказ.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2" (09000,
Київська область, м. Сквира, вул.
Леніна, буд. 22; ) та з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аква Сіті" (49000, м.
Дніпропетровськ, площа Жовтнева, 12; ) на користь Товариство з
обмеженою відповідальністю "Дрінк
Дістрібушн Сістем" (49000, м.
Дніпропетровськ, пр. Кірова, 82-Г; ) 13 300,53 грн. (тринадцять
тисяч триста грн. 53 коп.) - судового
збору, про що видати наказ.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя І.А. Рудовська