ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.Справа № 922/2005/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Іпотечний будинок",
м. Харків про стягнення коштів в
розмірі 23 462,89 грн. за участю :

Представник позивача - Гроссу Г.В.
довіреність №38-2071/471 від 10.05.2012 року;

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі" звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Іпотечний
будинок" про стягнення заборгованості
за спожиту теплову енергію у розмірі
20906,46 грн., пеню у розмірі 1059,64 грн., 3%
річних у розмірі 199,33 грн., інфляційні
втрати у розмірі 1297,46 грн. - з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (вх.№19020), а також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором купівлі-продажу теплової
енергії №14034 від 01.03.2010 року.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/2005/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 11 червня 2014 року.

Ухвалою суду від 11.06.2014 року розгляд
справи було відкладено на 07 липня 20104
року.

Через канцелярію суду 07.07.2014 року
позивач надав з супровідним листом
докази направлення відповідачу заяви
про збільшення розміру позовних вимог
(вх.№22949), а також заяву (вх.№22947) з
поясненнями щодо суми збільшення
позовних вимог, в яких просив вважати
вірною "23462,89 грн.", замість помилково
вказаної "23263,56 грн."

Надані документи були досліджені та
долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримував позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, документів,
витребуваних судом та відзиву на
позовну заяву, не надав, про причини
неявки суд не повідомляв, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
наступне.

Відповідно до п. 3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України", особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 02.04.2014 року, місцем
знаходження Товариства з обмеженою
відповідальністю "Іпотечний будинок" є:
61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях,
буд. 28/19.

Ухвала господарського суду про
порушення провадження у справі, яка
надсилались на юридичну адресу
відповідача повернута до суду з
позначкою "за закінченням терміну
зберігання" (згідно довідки поштового
відділення арк. с. 74, 78).

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній"і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи
на приписи ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", відповідно
до якої, відомості, які внесені до
Єдиного державного реєстру, вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, суд приходить
до висновку, що відповідач належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи й відсутність
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представником Позивача докази в
обгрунтування заявлених позовних
вимог, вислухавши пояснення
представника позивача судом
встановлено наступне.

01 березня 2010 року між Комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Іпотечний
будинок" (відповідач) був укладений
договір купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 14034.

Відповідно до умов договору позивач
(Теплопостачальна організація)
зобов'язався постачати відповідачеві
(Споживачеві) теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором.

Відповідно до п.6.4 Договору, Відповідач
зобов'язався за 3 дні до початку
розрахункового періоду самостійно,
ініціативним дорученням сплачувати
Позивачу вартість, зазначеної в
Додатку 1 до Договору кількості
теплової енергії, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду.
Остаточний розрахунок за спожиту
теплову енергію відповідач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при
розрахунках за показниками приладів
обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за
розрахунковим, при відсутності
приладів комерційного обліку.

Розрахунковим періодом, відповідно до
п.6.3 Договору, є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач свої зобов'язання за даним
договором виконав у повному обсязі,
здійснив відпуск теплової енергії
Відповідачу, та направив на його адресу
рахунки на оплату спожитої теплової
енергії.

Факт споживання Відповідачем теплової
енергії підтверджується актами на
включення опалення у житловому
будинку, в якому розташовані
приміщення Відповідача за адресою:
м.Харків, вул.Сумська, 68, які було
підписано представниками підприємств
з обох сторін (арк. с. 9 - 10).

Відповідно до п.3.2.6 Договору,
Відповідач зобов'язувався виконувати
умови та порядок оплати спожитої
теплової енергії в обсягах і в терміни,
які передбачені договором.

Відповідач, в свою чергу, не належним
чином виконував взяті на себе за
Договором зобов'язання, сплачував
вартість заявленої та отриманої
теплової енергії у визначені Договором
строки, порядку та розмірі лише
частково, внаслідок чого за період з
червня 2013 року по січень 2014 року
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 20906,46 грн., яка до цього
часу не погашена. Доказів на
підтвердження оплати боргу за спірний
період відповідач до суду не надав.

Надаючи правову оцінку правовим
вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Таким чином, своїми діями відповідач
порушив умови Договору та вимоги ст.526
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. За таких підстав,
суд вважає вимогу про стягнення з
відповідача 20906,46 грн. боргу за
постачання теплової енергії
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Крім того, Позивач, посилаючись на
порушення Відповідачем зобов"язань за
Договором, просить стягнути з нього
1059,64 грн. пені, 1297,46 грн. - інфляційних
втрат та 199,33 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Згідно п.7.2.3 Договору у разі
несвоєчасного виконання розрахунків
за спожиту теплову енергію -
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ належної до
сплати суми за кожен день прострочення
за період з дня наступного строку
оплати до дня фактичної оплати.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та
встановлено, що він відповідає умовам
договору та вимогам чинного
законодавства.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань по оплаті поставленої
теплової енергії у строк, встановлений
Договором, дають підстави для висновку
суду про правомірність позовних вимог
щодо стягнення на користь позивача
пені в розмірі 1059,64 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань по оплаті поставленої
теплової енергії у розмірі та у строк,
встановлений договором, дають підстави
для висновку суду про правомірність
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача інфляційних втрат у
розмірі 1297,46 грн. та 3% річних у розмірі
199,33 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 625 ЦК України,
ст.ст. 173, 174, 193,Господарського кодексу
України,ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 65 ст.ст.82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Іпотечний будинок"
(61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях,
буд. 28/19, ) на користь
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" (61037, м.Харків,
вул.Доброхотова, 11, , р/р
№13 у ВАТ "Держаний ощадний банк
України" м.Харкова, МФО 351823) 20906,46
гривень заборгованості за спожиту
теплову енергію, 1059,64 грн. пені, 1297,46 грн.
інфляційних втрат та 199,33грн. - 3% річних
та 1827,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк