ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Справа № 922/4520/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддіХодаківської
І.П.,суддівФролової Г.М., Яценко
О.В.розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
постанову від 24.03.2014 Харківського
апеляційного господарського судуу
справі№922/4520/13 господарського суду
Харківської областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_5доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення 18
319,20 грн. За участю
представників сторін:

Від позивача - не з'явились

Від відповідача - не з'явились

Відповідно до розпорядження
Секретаря другої судової палати від
08.07.2014 справа слухається колегією
суддів у складі: головуючий -
Ходаківська І.П., судді -Фролова Г.М.,
Яценко О.В.

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_5 звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
поставлений товар у сумі 18319,20 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 (суддя
Суярко Т.Д.) позовні вимоги задоволено,
стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ФОП
ОСОБА_5 заборгованість за договором б/н
від 23.11.2012 у розмірі 18319,20 грн.

Постановою колегії суддів
Харківського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 у складі:
Слободіна М.М., Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.
рішення господарського суду першої
інстанції залишено без змін.

ФОП ОСОБА_4 у касаційній скарзі
просить рішення та постанову
попередніх судових інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити. Скарга мотивована
неправильним застосуванням та
порушенням судами норм чинного
законодавства, зокрема, положень
господарського кодексу України,
зокрема, ст.268 Господарського кодексу
україни.

ФОП ОСОБА_5 просить постанову
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Розглянувши матеріали справи та
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 23.11.12 між
позивачем (виконавець) та відповідачем
(замовник) було укладено договір б/н,

відповідно до п. 1.1 якого замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання з поставки метало
пластикових конструкцій (вікон, дверей,
вітражів та інших аналогічних
конструкцій) та супровідних матеріалів
(підвіконників, відливів та т.п.)
(продукція), згідно листа заміру до
замовлення або специфікації до
замовлення, яка є невід'ємною частиною
даного договору (сертифікат
відповідності № 425540 серії ВВ від
25.09.2009); монтаж продукції (у випадку
необхідності), відповідно листа обміру
або специфікації до замовлення
(ліцензія серії АБ № 294693 від 27.12.2005).

Договором сторони погодили
кількість та компоновку конструкцій -
метало пластикових вікон: конструкція 1
- 1170х1990 - 16 шт. "глухі"; конструкція 2 -
1760х1990 - 1 шт.; конструкція 3 - 1170х1990 - 16 шт.
"відкривні".

Пунктом 3.1, 3.2 договору встановлено,
що вартість продукції за договором
складає 35719,20 грн. Замовник здійснює
платежі за договором в наступному
порядку:

- оплата в розмірі 17400,00 грн. - протягом
3-х днів з дня моменту підписання
договору;

- оплата в розмірі 14400,00 грн. - протягом
3-х днів після підписання видаткової
накладної;

- завершальний розрахунок в розмірі
3919,20 грн. - в строк до 30.11.2012 року;

Виконавець зобов'язується надати
продукцію протягом 7 робочих днів з
моменту внесення передплати по п. 3.2
договору (п. 3.3 договору).

Господарськими судами встановлено,
що на виконання умов договору, позивач
поставив, а відповідач отримав
обумовлену договором продукцію - вікна
металопластикові з супровідними
матеріалами в кількості 33 штуки на
загальну суму 35719,20 грн. (накладна №73
від 28.11.2012).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 11 квітня 2013
року у справі №922/699/13-г за позовом ФОП
ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про розірвання
договору б/н від 23.11.12 та стягнення 36043,84
грн., яке було залишено без змін
постановою Харківського Апеляційного
господарського суду від 03.06.2013, у
задоволенні позову відмовлено. При
цьому було встановлено, що 28.11.2012 ОСОБА_5
(позивачем у даній справі) на виконання
умов договору б/н від 23.11.2012 була
здійснена поставка продукції ОСОБА_4
(відповідачу у даній справі), за яку
останнім було здійснено передплату у
розмірі 17400,00 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

З урахуванням вищезазначеної норми
чинного законодавства, факт поставки
спірної продукції не підлягає
доведенню знову у даній справі.

Судами також встановлено, що у листі
від 11.12.2012 відповідач просив позивача
повернути суму вказаної вище
передплати у зв'язку з невідповідністю
вікон існуючим отворам, що свідчить про
фактичне визнання отримання від
позивача за договором спірної
продукції, заборгованість по якій є
предметом розгляду у даній справі.

На підтвердження вказаної вище
невідповідності відповідач склав
дефектний акт від 03.12.2012, в якому
зазначив, що вікна, виготовлені
позивачем в кількості 33 штуки не
підлягають умонтуванню.

Протоколом огляду місця події від
03.12.2012, складеним слідчим СВ
Чугуївського РВ ХМУ ГУМВС України
Коврюх В.А. на підставі повідомлення
чергової частини, було проведено огляд
приміщення по АДРЕСА_1, під час якого
було виявлено 17 встановлених
металопластикових вікна, на яких
містяться бірки із зазначенням
прізвища ОСОБА_5 (позивача у даній
справі).

Протоколом огляду місця події від
18.03.2013, складеним слідчим СВ
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області старшим
лейтенантом міліції Тараненко Я.Г. на
підставі заяви (клопотання)
потерпілого ОСОБА_5, було проведено
огляд приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
під час якого виявлено 33
металопластикові вікна, виготовлених
позивачем, з яких на другому поверсі
оглядової будівлі вставлено 19
металопластикових вікон білого
кольору (перше вікно двустворкове,
розміром 1990х1760 мм., друге вікно
"відкривне", далі за ним вікно глухе.
"Відкривне" вікно має наступні розміри -
1990х1170, "глухе" вікно має розміри 1990х1170)
та 14 з тильної сторони будівлі (за
такими ж параметрами встановлено 10
відкритих та 4 глухих вікна).

Згідно додатку до протоколу огляду
місця події від 18.03.2013 - фототаблиці - в
приміщенні, що оглядалося вікна були
вмонтовані з наявними на них бірками.

Крім того, до матеріалів справи
додані пояснення представника
позивача про те, що на бірках
встановлених вікон зазначається
прізвище ОСОБА_5 (позивача у даній
справі), що також зафіксовано на
наданому ним фотознімку.

З урахуванням наведеного, суди
дійшли висновку, що відповідачем від
позивача передбачена договором
продукція отримана та використана за
призначенням.

Судами встановлено, що договір б/н
від 23.11.2012 є договором поставки,
оскільки монтаж конструкцій позивач не
здійснював.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином і у
встановлений строк.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 193, 198 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 266 Господарського
кодексу України, предметом поставки є
визначені родовими ознаками продукція,
вироби з найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України встановлено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно зі ст. 673 Цивільного кодексу
України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу (ч.1). У разі продажу
товару за зразком та (або) за описом
продавець повинен передати покупцеві
товар, який відповідає зразку та (або)
опису (ч.3).

У відповідності до ч.2 ст. 678
Цивільного кодексу України у разі
істотного порушення вимог щодо якості
товару (виявлення недоліків, які не
можна усунути, недоліків, усунення яких
пов'язане з непропорційними витратами
або затратами часу, недоліків, які
виявилися неодноразово чи з'явилися
знову після їх усунення) покупець має
право за своїм вибором: відмовитися
від договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми.

Частина 1 ст. 679 Цивільного кодексу
України встановлює, що продавець
відповідає за недоліки товару, якщо
покупець доведе, що вони виникли до
передання товару покупцеві або з
причин, які існували до цього моменту.

Згідно з ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний
повідомити продавця про порушення умов
договору купівлі-продажу щодо
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару у строк, встановлений договором
або актами цивільного законодавства, а
якщо такий строк не встановлений, - в
розумний строк після того, як порушення
могло бути виявлене відповідно до
характеру і призначення товару.

У ч. 1 ст. 689 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний прийняти товар, крім
випадків, коли він має право вимагати
заміни товару або має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Перевірка додержання продавцем умов
договору купівлі-продажу щодо
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару та інших умов здійснюється у
випадках та в порядку, встановлених
договором або актами цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 687 Цивільного
кодексу України).

Тобто, покупець має здійснювати
перевірку додержання продавцем умов
договору купівлі-продажу щодо якості,
комплектності, тари, упаковки
відповідно до договору та актів
цивільного законодавства. Таким актом
є Інструкція про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за якістю (зі змінами та
доповненнями), затверджена постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів
України від 25.04.1966 за №П-7 і є чинною на
даний час.

Додержання правил цієї Інструкції є
обов'язковим, якщо купівля-продаж
товарів здійснюється на підставі
договору поставки.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що покупець не додержався
правил Інструкції і склав Дефектний
акт без участі постачальника

Крім того, судами встановлено, що
відповідач не надав належних та
допустимих доказів того, що недоліки
поставлених вікон сталися саме з вини
позивача, оскільки розміри до початку
виготовлення спірних вікон були
погоджені сторонами у додатку від
06.12.2012 шляхом підписання його як з боку
виконавця, так і з боку замовника.

З огляду на викладене, суди
обгрунтовано дійшли висновку про
стягнення з відповідача спірної суми.

Що стосується посилання касатора на
Висновок Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса,
який складено 16.12.2013, судова колегія
зазначає, що цей висновок не подавався
господарському суду першої інстанції
13.01.2014, а в апеляційну інстанцію його
було подано 24.03.2014, тобто у день
прийняття постанови по справі. При
цьому апеляційна інстанція зазначила,
що цей висновок не приймається до
уваги, оскільки він не був предметом
дослідження у суді першої інстанції, а
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього. Однак
таких обґрунтувань суду апеляційної
інстанції відповідач не надав.

Що ж стосується посилання ФОП ОСОБА_4,
що судом першої інстанції ухвали суду
були направлені не на належну йому
адресу, апеляційна інстанція
розглядала це твердження і йому було
надано належну правову оцінку.

З огляду на викладене, постанова
апеляційної інстанції, якою залишено
без змін рішення господарського суду
першої інстанції про задоволення
позову, відповідає нормам чинного
законодавства і має бути залишена без
змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Вищого
господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову від 24.04.2014 Харківського
апеляційного господарського суду у
справі №922/4520/13 господарського суду
Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Ходаківська

Судді
Г. Фролова

О. Яценко