Господарський суд Чернігівської
РІШЕННЯ

08 липня 2014р.
справа №927/789/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «ТехНова»,

вул. Оболонська, 38, кв.36,
м. Київ в особі Комунального
енергогенеруючого

підрозділу
«Чернігівська теплоелектроцентраль»
ТОВ фірми «ТехНова»,

вул. Ушинського 23, м.
Чернігів, 14014

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства
«Чернігівторгбуд»,

вул. Ушинського 109 км, м.
Чернігів, 14014

про стягнення 71152грн.46коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Машко О.П. юрисконсульт
довіреність №147 від 25.09.2013р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
65654,25грн. за поставлену теплову енергію
згідно договору №11В від 01.10.2002р. за
період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р., 149,03грн. пені
за період з 16.07.2013р. по 13.01.2014р., 3441,93грн. 3%
річних за період з 16.06.2011р. по 15.04.2014р. та
1907,25грн. інфляції за період з 16.06.2011р. по
31.03.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.06.2014р. надав клопотання від
12.06.2014р., в якому просив залучити
документи до матеріалів справи та
зазначив, що загальний розмір
опалювальної площі складає 2075,80кв.м.,
при нарахуванні за поставлену теплову
енергію позивачем застосовувались
тарифи на послуги теплопостачання,
затверджені постановою НКРЕ України
від 14.12.2010р. №1728 в розмірі 218,75грн. за
Гкал (без ПДВ) з урахуванням норм
споживання теплової енергії на
опалення для населення у разі
відсутності приладів обліку спожитого
тепла (розділ 1 додатку до рішення
виконкому Чернігівської міської ради
від 30.09.2008р. №263) 0,0124 Гкал/кв.м. В
рахунках-фактурах вказано тариф
218,75грн. х 0,0124 = 2,71250 грн./кв.м, сума для
оплати за відпущену теплову енергію
5630,60грн. без ПДВ = загальний розмір
опалювальної площі 2075,80кв.м х тариф 2,71250
грн./кв.м. Клопотання представника
позивача задоволено, документи
долучені до матеріалів справи.

Від відповідача до суду надійшло
клопотання №15 від 05.06.2014р. (у двох
примірниках) про застосування строків
позовної давності, в якому зазначив, що
позов охоплює період з 01.05.2011р. по
31.03.2014р., що позивач за захистом своїх
прав звернувся до господарського суду
Чернігівської області 21.05.2014р. та
враховуючи, що трирічний строк
позовної давності по зобов'язанням ПАТ
«Чернігівторгбуд» перед ТОВ «Фірма
«ТехНова», які виникли раніше 20.05.2011р.
сплив, просив застосувати позовну
давність по господарській справі
№927/789/14 і частково відмовити позивачу у
задоволенні позову. Клопотання
відповідача №15 від 05.06.2014р. про
застосування строків позовної
давності залучено судом до матеріалів
справи та прийнято до розгляду.

Від відповідача до суду надійшло
клопотання №19 від 11.06.2014р. (у двох
примірниках), в якому зазначив, що за
період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р. відповідно
до даних бухгалтерського обліку
відповідача сума недоплати складає
10211,84грн.

Від відповідача до суду надійшли
клопотання №13 від 05.06.2014р., №31 від
11.06.2014р. та №29 від 11.06.2014р. про залучення
документів до матеріалів справи, які
задоволені судом, документи долучені
до матеріалів справи.

Від відповідача до суду надійшов
відзив на позовну заяву №14 від 05.06.2014р.,
в якому зазначив, що за позовний період
нараховано боргу в сумі 236485,20грн.,
сплачено відповідачем 226273,36грн., що
станом на день складання відзиву борг
перед позивачем складає 10211,84грн.
Відзив на позовну заяву №14 від 05.06.2014р.
залучений судом до матеріалів справи.

Від відповідача надійшло клопотання
№42 від 07.07.2014р., в якому зазначив, що
позивачем при складанні розрахунку
суми боргу за період з 01.05.2011р. по
31.03.2014р. не враховано 2 платежі 1300,00грн.
по квитанції №11/11 від 07.06.11р. і 3000,00грн.
по меморіальному ордеру №74768812 від
17.02.2013р., також позивачем додатково у
зазначений розрахунок (збільшення
позовних вимог) включений рахунок №0011В
від 31.03.14р. на суму 6756,72грн. та просив суд
долучити до матеріалів справи копії
платіжних документів котрі
підтверджують повну оплату вказаного
рахунку позивача. Вказане клопотання
та додані до нього документи долучені
до матеріалів справи.

Від позивача надійшло пояснення від
04.07.2014р., в якому зазначив, що в процесі
розгляду справи та у зв'язку з
документами, які надав відповідач,
позивачем було проведено перерахунок
проведених відповідачем оплат та
призначень платежу у спірний період, в
результаті складено нові розрахунки
заборгованості, пені, річних та
інфляційних, в яких враховано п.п.6.9, 7.2.3
договору, вимоги ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
положення ст.258 ЦК України та 232 ГК
України. Позивач зазначив, що вважає
клопотання відповідача про
застосування позовної давності у
справі №927/789/14 необґрунтованим та
просив суд відмовити у його
задоволенні.

Від позивача надійшла заява про
зменшення позовних вимог від 04.07.2014р., в
якій зменшив розмір позовних вимог та
просив стягнути 19512,33грн. боргу,
112,42грн.пені, 578,79грн. річних, 436,28грн.
інфляційних та 1827,00грн. судового збору.
Вказана заява позивача долучена судом
до матеріалів справи.

Від позивача надійшло клопотання від
04.07.2014р. про залучення документів до
матеріалів справи, яке задоволено
судом, документи долучені до
матеріалів справи.

Від позивача надійшли додаткові
пояснення від 07.07.2014р., в яких зазначив,
що позивач звернувся до суду з позовною
завою 28.05.2014р., в якій просив стягнути з
відповідача заборгованість за
поставлену теплову енергію за період з
01.05.2011р. по 31.03.2014р., що у вказаному
періоді перший рахунок №0011В від
31.05.2011р. за відпущену у травні теплову
енергію на загальну суму 6756,72грн. було
надіслано відповідачу 07.06.2011р., строк
оплати рахунку до 15.06.2011р., отже
відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності за
зобов'язаннями відповідача оплатити
рахунок від 31.05.2011р. з визначеним
строком виконання (15.06.2011р.) починається
зі спливом строку виконання (16.06.2011р.) і
закінчується 16.06.2014р., у зв'язку з тим, що
позовна заява подана 28.05.2014р. строк
позовної давності позивачем не
пропущено, та просив суд відмовити у
задоволенні клопотання відповідача
про застосування позовної давності у
справі №927/789/14.

Від позивача надійшло клопотання від
07.07.2014р. про залучення документів до
матеріалів справи, яке задоволено
судом, документи долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.07.2014р. надав клопотання про
нездійснення технічної фіксації
судового процесу, яке задоволено судом
та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення від 08.07.2014р.,
в якому зазначив, що рішенням
господарського суду Чернігівської
області від 05.05.2010 року у справі №14/56 за
позовом ТОВ фірми «ТЕХНОВА» до ПАТ
«Чернігівторгбуд» про стягнення
заборгованості вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за спожиту теплову
енергію в розмірі 65983,00грн. за період з
01.12.2008 року по 31.01.2010 року, 659,83грн.
державного мита та 199,58грн. витрат на
інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу, 16.06.2010 року по
вказаній справі видано наказ. Також
позивачем повідомляється, що рішенням
господарського суду Чернігівської
області від 23.06.2011 року у справі №14/75 за
позовом ТОВ фірми «ТЕХНОВА» до ПАТ
«Чернігівторгбуд» про стягнення
заборгованості вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за спожиту теплову
енергію в розмірі 36599,09грн. за період з
01.02.2010 року по 30.04.2011 року, 590,63грн. пені,
112,31грн. інфляційних, 129,36грн. річних,
374,31грн. державного мита та 236,00грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, 05.07.2011
року по вказаній справі видано наказ.
Господарським судом у вказаному
рішенні встановлено, що позивачем було
подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
37899,09грн. за поставлену теплову енергію
за період з 01.02.2010р. по 30.04.2011р. згідно
договору №11В від 01.10.2002р., 590,63грн. пені
за період з 16.07.2010р. по 30.05.2011р., 112,31грн.
інфляційних за період з 16.03.2011р. по
30.04.2011р., 129,36грн. три відсотки річних за
період з 16.07.2010р. по 30.05.2011р. Представник
позивача в судовому засіданні під час
розгляду справи №14/75 надав клопотання,
в якому у зв'язку з частковою сплатою
відповідачем 07.06.2011р. боргу в сумі
1300,00грн. зменшив позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу на
1300,00грн. та просив стягнути з
відповідача 36599,09грн. боргу, який
складається з неоплачених рахунків за
такі місяці: лютий 2010р. 4800,57грн.,
березень 2010р. 7154,49грн., квітень 7254,41грн.,
травень 2010р. 1858,41грн., червень 2010р.
1073,88грн., липень 2010р. 447,17грн., лютий 2011р.
2256,72грн., березень 2011р. 6756,72грн., квітень
2011р. 4956,72грн., а також стягнути з
відповідача 590,63грн. пені, 112,31грн.
інфляції, 129,36грн. річних, державне мито
та судові витрати. Позивач пояснює, що у
зв'язку з тим, що 27.05.2011 року відповідач
сплатив 500 гривень та 07.06.2011 року 1300
гривень, вказуючи в призначенні
платежу згідно рахунку за квітень 2011
року, то обидві суми були зараховані в
погашення боргу саме за цей період та
обґрунтовано не включені до розрахунку
боргу за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014
року. Позивач зазначив, що статтею 35 ГПК
України передбачено, що обставини, які
визнаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо в суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Представник позивача в судовому
засіданні надав заяву про зменшення
позовних вимог від 08.07.2014р., в якій
зазначив, що на теперішній час у
відповідача з урахуванням проведених
фактичних оплат залишилась
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014
року в розмірі 12755,61 гривень, яка
складається з неоплачених рахунків за
такі місяці: червень 2012 року: 6756,72 - 1000,00 -
744,88 = 5011,84 грн., вересень 2012 року: 6756,72 -
1000,00 - 756,72 = 5000,00грн., лютий 2013 року: 6756,72 -
3756,72 - 2256,23 = 743,77грн., червень 2013 року: 6756,72
- 3756,72 - 500 - 500 = 2000,00грн., всього 5011,84 + 5000,00
+743,77 +2000,00 = 12755,61грн., що за порушення
умов договору по проведенню
розрахунків відповідно до п.п. 6.9, 7.2.3
договору за період з 16.07.2013 року по
28.08.2013 року була нарахована пеня в
розмірі 50,73 грн.; за період з 16.07.2012р. по
15.04.2014р. 578,79грн. річних; за період з
16.07.2012р. по 31.03.2014р. 436,28грн. інфляційних.
Позивач зазначив, що порівняно з сумою
заборгованості за спожиту теплову
енергію вказану у позовній заяві та
сумою заборгованості на теперішній час
різниця складає, в частині стягнення
боргу - 52898,64грн., пені - 98,30грн., інфляції
- 1470,97грн., 3% річних 2863,14грн., та просив
суд стягнути з відповідача 12755,61грн.
боргу, 50,73грн. пені, 578,79грн. річних,
436,28грн. інфляційних та 1827грн. судового
збору.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до
прийняття судом рішення по справі
збільшити, зменшити розмір позовних
вимог, а подані позивачем заяви про
зменшення розміру позовних вимог не
суперечать діючому законодавству та не
порушують нічиї права та охоронювані
законом інтереси, а тому суд приймає
зменшення позивачем розміру позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача боргу на суму 52898,64грн., в
частині стягнення пені на суму 98,30грн.,
інфляції на суму 1470,97грн., 3% річних на
суму 2863,14грн.

Враховуючи вище викладене, суд
розглядає позовні вимоги позивача з
урахуванням його заяв про зменшення
позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважного представника позивача,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив:

Відповідно до приписів ст.275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі сторони або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішеннями господарського суду
Чернігівської області від 05.05.2010 року у
справі №14/56 та від 23.06.2011 року у справі
№14/75, встановлено, що 01 жовтня 2002 року
між позивачем та відкритим акціонерним
товариством «Чернігівторгбуд»,
правонаступником якого є відповідач -
публічне акціонерне товариство
«Чернігівторгбуд», укладено договір
№11В на постачання теплової енергії в
гарячій воді. Відповідно до умов
зазначеного договору позивач взяв на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах для
об'єктів, вказаних в додатку №1
договору, а відповідач зобов'язався
сплачувати одержану теплову енергію на
розрахунковий рахунок позивача за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, на умовах та порядку
постачання і сплати, передбачених
договором.

Згідно п.2.1 договору теплова енергія
постачається споживачу (відповідачу у
справі) для об'єктів та в обсягах згідно
з додатком №1 до договору у вигляді
гарячої води на такі потреби: опалення
та вентиляцію - в період опалювального
сезону, гаряче водопостачання -
протягом року, технологічні потреби.

Додатком №1 до договору №11В від
01.10.2002р., який підписано сторонами та
скріплено печатками, встановлено, що
теплова енергія в гарячій воді за
період з 01.10.2002р. по 30.09.2003р.
постачається споживачу за адресами:
побутові приміщення вул.
Ушинського,109км, м. Чернігів, гуртожиток
по вул. Толстого,124, м. Чернігів,
опалювальною площею 973,9кв.м, гуртожиток
по вул. Толстого,126, м. Чернігів,
опалювальною площею 1101,9кв.м.

Додатком №1 від 01.03.2006р. до договору №11В
від 01.10.2002р., який підписано сторонами
та скріплено печатками, встановлено,
що теплова енергія в гарячій воді за
період з 01.03.2006р. по 28.02.2007р.
постачається споживачу за адресами:
побутові приміщення вул.
Ушинського,109км, гуртожиток по вул.
Толстого,124, м. Чернігів, опалювальною
площею 973,9кв.м, гуртожиток по вул.
Толстого,126, м. Чернігів, опалювальною
площею 1101,9кв.м.

У п.10.1 договору сторони встановили, що
договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 30.09.2003р. Відповідно
до п. 10.4 договору договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

На час розгляду справи жодна із сторін
не надала доказів про припинення дії
договору №11В від 01 жовтня 2002 року, а
тому суд доходить висновку, що даний
договір продовжує діяти.

У п. 6.1 договору сторони обумовили, що
розрахунки за теплову енергію, що
споживається відповідачем
здійснюються виключно у грошовій формі
на розрахунковий рахунок
постачальника по тарифах, які
затверджені рішенням
облдержадміністрації, міської ради, і
які можуть змінюватися згідно з
законами Верховної Ради і постановами
Кабінету Міністрів України.

Тарифи на послуги теплопостачання,
затверджені постановою НКРЕ України
від 14.12.2010р. №1728 в розмірі 218,75грн. за
Гкал (без ПДВ) з урахуванням норм
споживання теплової енергії на
опалення для населення у разі
відсутності приладів обліку спожитого
тепла (розділ 1 додатку до рішення
виконкому Чернігівської міської ради
від 30.09.2008р. №263) 0,0124 Гкал/кв.м..

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов договору позивач
поставив відповідачу за період з
01.05.2011р. по 31.03.2014р. теплову енергію на
загальну суму 236485,20грн., що
підтверджується копіями
рахунків-фактур на оплату, які додані
позивачем до матеріалів справи (а.с.28-45
т.1), а саме: №0011В від 31.05.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.06.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.07.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.08.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.09.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.10.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.11.2011р. на суму
6756,72грн., №0011в від 31.12.2011р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.01.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 29.02.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.03.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.04.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.05.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.06.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.07.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.08.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.09.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.10.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.11.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.12.2012р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.01.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 28.02.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.03.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.04.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.05.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.06.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.07.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.08.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.09.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.10.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 30.11.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.12.2013р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.01.2014р. на суму
6756,72грн., №0011В від 28.02.2014р. на суму
6756,72грн., №0011В від 31.03.2014р. на суму
6756,72грн., а також підтверджується
відповідачем.

Відповідно до п.6.5. договору розрахунки
відповідача з позивачем за відпущену
теплову енергію у вигляді гарячої води
виконуються згідно з діючим
законодавством, згідно з рахунками
позивача щомісячно у відповідності з
показаннями приладів обліку або
розрахунковим способом при
відсутності приладів обліку.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Згідно п.6.6 договору споживач за 3 дні до
початку розрахункового періоду
сплачує постачальнику 50% вартості
зазначеної у договорі кількості
теплової енергії, передбаченої на
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок місяця.

Відповідно до п.6.7 договору якщо
споживач розраховується за
показниками приладів обліку: - при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявлене та
сплачене до початку розрахункового
періоду, це перевищення окремо
оплачується споживачем не пізніше 15-го
числа місяця наступного за
розрахунковим; - у випадку, коли
фактичне використання теплової
енергії нижче від заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду, залишок (сальдо) розрахунків
визначається за фактичними
показниками приладів обліку і
зараховується заліком наступного
місяця.

Згідно п.3.2.22 договору відповідач
зобов'язався щомісячно здійснювати
розрахунки за всю спожиту теплову
енергію згідно з тарифами п.6.1 договору
на розрахунковий рахунок після
отримання рахунку на оплату. У випадку
неотримання рахунку до 15 числа
наступного місяця споживач
зобов'язаний повідомити про це
постачальника.

Як вбачається із матеріалів справи,
рахунки-фактури за теплову енергію за
період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р. були
направлені відповідачу рекомендованою
кореспонденцією, що підтверджується
списками згрупованих поштових
відправлень, копії яких додані
позивачем до матеріалів справи (а.с.46-80
т.1).

Факт отримання рахунків-фактур за
період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р. на загальну
суму 236485,20грн. підтверджено і
відповідачем у зазначених ним
розрахунках, викладених у відзиві на
позовну заяву.

Заперечення відповідача проти позову в
частині збільшення позовних вимог по
рахунку-фактурі №0011В від 31.03.2014р. на
суму 6756,72грн. судом не приймаються до
уваги, оскільки вимоги по вказаному
рахунку-фактурі були враховані
позивачем при подачі позовної заяви та
у розрахунку боргу, який первісно був
поданий позивачем до позовної заяви
(а.с.21-22 т.1), а відповідач у відзиві на
позовну заяву посилається на цей
розрахунок-фактуру при визначенні
вартості теплової енергії спожитої у
2014 році по договору №11В від 01.10.2002р.
Крім того, позивач підтвердив повну
оплату відповідачем рахунку-фактури
№0011В від 31.03.2014р. на суму 6756,72грн.

Судом не приймаються до уваги
твердження відповідача про
безпідставність неврахування
позивачем в рахунок оплати за спожиту
теплову енергію у період з 01.05.2011р. по
31.03.2014р., перерахованих відповідачем на
рахунок позивача 3000,00грн. згідно
меморіального ордеру №74768812 від
17.02.2013р., оскільки, такий платіжний
документ не наданий суду ні позивачем,
ні відповідачем, і оплата по ньому не
врахована жодною із сторін у своїх
розрахунках.

Дослідивши матеріали справи та
подані сторонами документи, суд дійшов
висновку, що відповідачем безпідставно
враховано в рахунок оплати за спожиту
теплову енергію за період з 01.05.2011р. по
31.03.2014р. 1300,00грн., перерахованих на
рахунок позивача згідно квитанції №11/11
від 07.06.2011р., та 500,00грн., перерахованих
згідно квитанції 151/159 від 27.05.2011р.,
оскільки вказані кошти згідно
призначення платежу зазначеного
відповідачем у квитанціях, копії яких
подані відповідачем до матеріалів
справи (а.с.10 т.1), були перераховані «за
опалення згідно рахунку №0011В від
30.04.11р.», тобто за період, який не
входить до позовних вимог позивача.
Окрім того, вказані суми оплат вже були
враховані позивачем та господарським
судом Чернігівської області при
розгляді справи №14/75 за позовом ТОВ
фірма «ТехНова» до ВАТ
«Чернігівторгбуд», рішення по якій
прийнято 23.06.2011 року, і у відповідності
до приписів ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
зазначені обставини не підлягають
доказу при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі сторони.

Також суд зазначає, що відповідачем
безпідставно включено в рахунок оплати
за спожиту теплову енергію у період з
01.05.2011р. по 31.03.2014р. грошові кошти,
перераховані 19.02.2013р. - 3000,00грн.
(меморіальний ордер №16) та 16.03.2013р. -
4500,49грн. (квитанція 101/192), оскільки в
призначенні платежу у вказаних
платіжних документах зазначено, що
перерахування коштів відбулося зі
сплати боргу по рішенню суду №14/56 від
16.06.2010р.

Враховуючи вище наведені факти та
обставини, суд критично оцінює поданий
відповідачем відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, зокрема
розрахунок суми боргу за період з
01.05.2011р. по 31.03.2014р. (а.с.123-128 т.2), платіжні
документи (виписки банку, платіжні
доручення, меморіальні ордери,
квитанції), копії яких подані позивачем
та відповідачем (а.с. 81-144 т.1, а.с. 10-55 т.2,
а.с. 95-100 т.2, а.с. 141-144 т.2), та пояснення
позивача, відповідач свої зобов'язання
за договором по оплаті за спожиту
теплову енергію у сумі 236485,20грн.
виконав частково, здійснивши оплату на
загальну суму 223729,59грн.
рахунків-фактур, виставлених позивачем
за період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем розрахунки
заборгованості за спожиту
відповідачем теплову енергію за період
з 01.05.2011р. по 31.03.2014р., подані сторонами
документи щодо часткової оплати
відповідачем спожитої теплової
енергії, суд дійшов висновку, що
заборгованість відповідача на день
розгляду справи становить 12755,61грн., яка
складається з частково неоплачених
рахунків за такі місяці: червень 2012
року - у сумі 5011,84 грн., вересень 2012 року -
у сумі 5000,00грн., лютий 2013 року - у сумі
743,77грн., червень 2013 року - у сумі 2000,00грн.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За таких обставин з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
боргу в сумі 12755,61грн.

Клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Статтею 256 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Право на задоволення позову
або право на позов у матеріальному
розумінні - це право позивача вимагати
від суду задоволення позову. Зі спливом
позовної давності особа втрачає право
на позов саме в матеріальному
розумінні. Отже, сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові. Загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність) статтею 257
Цивільного кодексу України
встановлено у три роки.

Відповідно до частин 5 статті 261
Цивільного кодексу України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позивач звернувся до суду з
позовною завою 28.05.2014р., в якій просив
стягнути з відповідача заборгованість
за поставлену теплову енергію за
період з 01.05.2011р. по 31.03.2014р. Строк оплати
рахунку №0011В від 31.05.2011р. за відпущену у
травні теплову енергію на загальну
суму 6756,72грн. встановлений до 15.06.2011р.,
отже відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності за зобов'язаннями відповідача
оплатити рахунок від 31.05.2011р. почався зі
спливом строку виконання - 16.06.2011р. і
закінчується 16.06.2014р. Таким чином,
позивачем не пропущено строк позовної
давності при подачі позовної заяви
28.05.2014р.

Згідно п.6.9 договору у випадку несплати
споживачем рахунку до 15 числа
наступного місяця, нараховується пеня
у розмірі 0,5% належної до сплати суми за
кожен день прострочки.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченим
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України - штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойки, штраф, пеня),
яка сплачується у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно п. 7.2.3. договору відповідач несе
відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію - пеня у розмірі 0,5% належної до
сплати суми за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, а також борг з урахуванням
індексу інфляції за весь період
прострочення і 3% річних від
простроченої суми.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 50,73грн. за період з 16.07.2013
року по 28.08.2013 року, нараховану за
прострочку оплати спожитої теплової
енергії згідно рахунку-фактури №0011В
від 30.06.2013р.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується прострочка
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати спожитої
теплової енергії, дослідивши поданий
позивачем розрахунок пені, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення пені підлягають
частковому задоволенню в сумі 50,66грн. у
зв'язку з допущеними позивачем
арифметичними помилками при
розрахунку.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
578,79грн. 3% річних за період з 16.07.2012р. по
15.04.2014р. та 436,28грн. інфляційних за
період з 16.07.2012р. по 31.03.2014р., нарахованих
за прострочку оплати відповідачем
спожитої теплової енергії згідно
рахунків-фактур №0011В від 30.06.2013р., від
30.09.2012р., від 28.02.2013р. та від 30.06.2013р.

Дослідивши наведений позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
нарахувань, суд дійшов висновку, що
позивачем були допущені арифметичні
помилки при визначенні кількості днів
прострочки та сум заборгованості по
оплаті за спожиту теплову енергію,
враховуючи призначення платежів по
оплаті, однак допущені позивачем
помилки не призвели до завищення суми
інфляційних нарахувань та 3% річних, які
за перерахунком господарського суду
Чернігівської області підлягають до
стягнення з відповідача на користь
позивача у зв'язку з прострочкою
виконання грошового зобов'язання. За
таких обставин, вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
нарахувань та 3% річних підлягають
задоволенню в повній сумі, в частині
стягнення 3% річних в сумі 578,79грн., в
частині стягнення інфляції в сумі
436,28грн.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, за поставлену теплову енергію
своєчасно і в повній сумі не
розрахувався, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в частині стягнення боргу
в сумі 12755,61грн., пені в сумі 50,66грн.,
інфляційних в сумі 436,28грн., 3% річних в
сумі 578,79грн. В решті позову відмовити.

Оскільки, спір виник з вини відповідача
та відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача 1827,00грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 625, 627, 629
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193,
216, 217, 230, 231, 232, 275 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 34, 35, 49, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Чернігівторгбуд»
(вул.Ушинського, 109км, м. Чернігів, р/р
200 у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 353014, код
01547657) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «ТехНова»
(вул.Оболонська,38, кв.36, м. Київ, р/р №
0201 у ПАТ «Альфа-Банк» м. Києва, МФО
300346, код 24100060) 12755грн. 61коп. боргу, 50грн.
66коп. пені, 436грн. 28коп. інфляційних,
578грн. 79коп. три проценти річних, 1827грн.
00коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено
14.07.2014р.

Суддя
Н.Ю.Книш