ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 917/136/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Вовка І.В., Нєсвєтової
Н.М.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
областіна постанову та на
рішенняХарківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року
господарського суду Полтавської
області від 04.03.2014 рокуу справі
господарського судуПолтавської
областіза позовомДержавного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Полтавської
філії Українського державного центру
радіочастотдоПолтавського
комунального підрядного
спеціалізованого ремонтно -
будівельного управління "Міськрембуд
№ 2"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Державна фінансова
інспекція в Полтавській
областіпростягнення 2 732,86 грн.в
засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з"явився,- відповідача:
-третьої особи:Мільгевська Я.В., не
з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Державне підприємство
"Український державний центр
радіочастот" в особі Полтавської філії
Українського державного центру
радіочастот (далі - ДП "Український
державний центр радіочастот" в особі
Полтавської філії Українського
державного центру радіочастот)
звернулось до господарського суду
Полтавської області з позовом до
Полтавського комунального підрядного
спеціалізованого ремонтно -
будівельного управління "Міськрембуд
№ 2" про стягнення 2 732,86 грн. збитків,
завданих внаслідок надмірно сплачених
коштів.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 04.03.2014 року
(суддя Кльопов І.Г.) у задоволенні
позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Гончар Т.В., судді Білецька А.М.,
Гребенюк Н.В.) рішення
господарського суду Полтавської
області від 04.03.2014 року залишено без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, Державна фінансова
інспекція в Полтавській області подала
касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 04.03.2014 року
скасувати і прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, предметом позову у даній
справі є матеріально-правова вимога
про стягнення збитків, завданих
внаслідок надмірно сплачених коштів у
розмірі 2 732,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами проведеної Державною
фінансовою інспекцією в Полтавській
області у листопаді-грудні 2013 року
ревізії фінансово-бухгалтерської
документації ДП "Український державний
центр радіочастот" в особі Полтавської
філії, що підтверджується Довідкою
№06-21/б/н від 05.12.2013 року планової
виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Полтавської філії Державного
підприємства "Українського державного
центру радіочастот" за період з 01.07.2011
по 31.08.2013, було встановлено порушення
вимог чинного законодавства, а саме пп..
1.3, 3.3.12, 3.2.7.8 ДБН Д. 1.1-1-2000 "Правила
визначення вартості будівництва"
затвердженими наказом Держбуду
України від 27.08.2000 № 174 (із змінами та
доповненнями). Вказане порушення
полягає в тому, що відповідач у актах
форми КБ-2в б/н за листопад 2012 року та
форми КБ-2в №1 за травень 2013 року,
складених по виконаним роботам з
капітального ремонту адмінприміщення
та кімнати прийому їжі
адмінприміщення, необґрунтовано
застосував ресурсні елементи
кошторисних норм (далі - РЕКН), а саме, до
вказаних вище актів включено вартість
робіт з поліпшеного фарбування
полівінілацетатними водоемульсійними
сумішами стін по штукатурці (Р12-49-3) та
вартість робіт з поліпшеного
фарбування полівінілацетатними
водоемульсійними (Р12-49-4), в той час, як
вказаним вище роботам передували
роботи з шпатлювання стін та стель
шпаклівкою (норми Р11-60-1 та Р11-60-2
відповідно), тобто роботи з фарбування
виконувалися по відшпакльованій
поверхні (фактично-підготовленій під
фарбування), що призвело до завищення
вартості виконаних підрядних робіт на
загальну суму 2732,86 грн. (з ПДВ). Дані
підрядні роботи прийняті та оплачені
ДП "Український державний центр
радіочастот" в особі Полтавської філії
повністю, у зв"язку з чим позивач
просить стягнути з відповідача 2732,86
грн. збитків, що становить вартість
надмірно сплачених коштів.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суди попередніх
інстанцій виходили з наступного.

03.10.2012 року між ДП "Український
державний центр радіочастот" в особі
Полтавської філії (замовник) та
Полтавським комунально-підрядним
спеціалізованим ремонтно-будівельним
управління "Міськрембуд №2" (підрядник)
був укладений договір №36/1 на виконання
підрядних робіт по поточному ремонту
Полтавської філії Українського
державного центру радіочастот,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язується за завданням замовника
на свій ризик виконати та здати у
визначений Договором строк роботи по
поточному ремонту кімнати прийому їжі
адмінприміщення по вул. Володарського,
3, а замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з п.2.2 договору, загальна ціна
договору складає 15592 грн. 80 коп., у т.ч.
ПДВ.

29.04.2013 року між ДП "Український
державний центр радіочастот" в особі
Полтавської філії (замовник) та
Полтавським комунально-підрядним
спеціалізованим ремонтно-будівельним
управління "Міськрембуд №2" (підрядник)
був укладений Договір №5/1 на виконання
підрядних робіт по капітальному
ремонту Полтавської філії
Українського державного центру
радіочастот, відповідно до умов якого
підрядник зобов'язався за завданням
замовника на свій ризик виконати та
здати у визначений договором строк
роботи по капітальному ремонту
адмінприміщення Полтавської філії
УДЦР по вул. Володарського, 3, а замовник
зобов'язався прийняти та оплатити
виконану роботу.

Відповідно до п.2.2 Договору, загальна
ціна договору складає 29334,00 грн. в т.ч.
ПДВ.

Згідно з ч.2 ст. 11 ЦК України договори є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов"язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між сторонами склалися
правовідносини, які виникли з
договорів підряду і їх виконання
регулюється приписами глави 61 ЦК
України та відповідними положеннями
Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на вій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Відповідно до ч. 843 ЦК України у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її зазначення.

Згідно зі ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем за
договором № 36/1 та договором № 5/1
належним чином були виконані
будівельні роботи, що підтверджується
Актом приймання виконаних будівельних
робіт (типової форми № КБ-2в) за
листопад 2012р. на суму 15592,80 грн. та Актом
приймання виконаних будівельних робіт
(типової форми № КБ-2в №1) за травень
2013р. на суму 29334,00 грн., які підписані
замовником без будь-яких зауважень та
застережень.

Позивачем, як замовником за договором
№36/1 та договором №5/1, свої зобов"язання
за вказаними договорами належним чином
виконані, що підтверджується
платіжними дорученнями № 1373 від 24.10.2012
року на суму 4677,84 грн., № 1509 від 14.11.2012
року на суму 10914,96 грн., № 519 від 29.04.2013
року на суму 8800,20 грн., № 638 від 30.05.2013
року на суму 20533,80 грн.

Положеннями ст.611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов"язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування
збитків.

Суди попередніх інстанцій, встановивши
належне виконання відповідачем умов
договору №36/1 та договору №5/1 дійшли
висновку про відсутність правових
підстав для відшкодування збитків
позивачу з огляду на те, що ним не
доведено належними та допустимими
доказами протиправність поведінки
відповідача, яка спричинила шкідливий
результат для позивача, а отже і
причинного зв"язку між заподіяною
шкодою та поведінкою особи, наявність
якого є обов"язковим. При цьому, судом
апеляційної інстанції зазначено, що
посилання на висновки ревізії
Державної фінансової інспекції у
Полтавській області, як на підставу для
задоволення позовних вимог за умови
існування договірних відносин між
сторонами є необґрунтованими, оскільки
довідка Державної фінансової
інспекції не є належним та допустимим
доказом порушення відповідачем
зобов"язань за договором і завданням
позивачеві збитків. Виявленні
інспекцією порушення не впливають на
умови укладеного між сторонами
договору та не можуть їх змінювати, а є
лише підставою для притягнення до
відповідальності посадових осіб у
встановленому законом порядку.

З такими висновками попередніх судових
інстанцій, колегія суддів погоджується
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов"язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні положення
містяться у ст. 193 ГК України.

Приписами ст. 632 ЦК України передбачено,
що ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності і
для застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки, дії чи
бездіяльності особи; шкідливого
результату такої поведінки - збитків,
їх наявності та розміру; причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
збитками; вини особи, яка заподіяла
шкоду.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв"язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
порушення боржником договірного
зобов"язання є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком порушення.

Враховуючи приписи зазначених вище
статей, а також те, що сторонами
належним чином виконані свої
зобов"язання за договором №36/1 та
договором №5/1 і позивачем, як
замовником робіт, були підписані Акти
приймання-передачі ф. КБ-2в за листопад
2012 року та за травень 2013 року без
будь-яких зауважень і застережень щодо
якості та вартості робіт і вартість
робіт, що вказана у цих актах не
виходить за межі ціни, вказаної у п.2.2
договорів №36/1, №5/1, а також за
відсутності інших належних та
допустимих доказів протиправної
поведінки відповідача у вигляді
порушення договірного зобов"язання,
(акт ревізії №06-21/б/н від 05.12.2013 року не
може підтверджувати порушення
відповідачем умов договору), колегія
суддів вважає, що висновки попередніх
судових інстанцій про відсутність
правових підстав, передбачених ст. 22, 611
ЦК України, ст. 224 ГК України для
відшкодування збитків, завданих
внаслідок надмірно сплачених коштів у
розмірі 2 732,86 грн. через відсутність
усіх елементів цивільного
правопорушення є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин у справі є
виключна прерогатива судів першої та
апеляційної інстанцій.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані
судові рішення є такими, що прийняті на
підставі повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи, з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, судова колегія не вбачає
підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо доводів, викладених у касаційній
скарзі, то вони не приймаються судом до
уваги, оскільки не спростовують
висновків суду, покладених в основу
оскаржуваної постанови, а лише
зводяться до переоцінки досліджених
судами доказів та встановлених
обставин справи, що не віднесено до
компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 04.03.2014 року у
справі № 917/136/14 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
І.В.Вовк

Н.М.Нєсвєтова