ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.
Справа №903/394/14

Господарський суду Рівненської
області у складі головуючого судді
Політики Н.А., при секретарі судового
засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду матеріали справи
за позовом Українського державного
підприємства по обслуговуванню
іноземних та вітчизняних
автотранспортних засобів
"Укрінтеравтосервіс"

до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

про визнання недійсним договору позики

за участю представників сторін:

від позивача - Ярмусь П.Д.,
довіреність №4/10-04-642 від 27 червня 2014
року;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 01 липня 2014 року,
відповідно до ст.85 Господарського
процесуально кодексу України (далі -
ГПК України), проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Українське державне підприємство
по обслуговуванню іноземних та
вітчизняних автотранспортних засобів
"Укрінтеравтосервіс" звернулося до
господарського суду Волинської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1, відповідач) про визнання
недійсним договору позики.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 29 квітня 2014 року
матеріали справи №903/394/14 передано за
підсудністю до господарського суду
Київської області.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 08 травня 2014 року
справу №903/394/14 передано за підсудністю
до господарського суду Рівненської
області.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 16 травня 2014
року справу №903/394/14 прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі, призначено до слухання на 02
червня 2014 року.

30 травня 2014 року від представника
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

30 травня 2014 року від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, яким
ФОП ОСОБА_1 заперечує проти позову в
повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 червня 2014 року
розгляд справи за клопотанням позивача
відкладено на 16 червня 2014 року.

16 червня 2014 року від представника
позивача надійшло клопотання про
долучення додаткових документів до
матеріалів справи.

У судовому засіданні 16 червня 2014
року оголошено перерву до 01 липня 2014
року.

01 липня 2014 року від відповідача
надійшли додаткові пояснення №174 від 27
червня 2013 року.

Представник відповідача у
судовому засіданні 01 липня 2014 року
проти позовних вимог заперечив з
підстав викладених у відзиві, просив
суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 01 липня 2014 року
представник позивача не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується підписом повноважного
представника в розписці про оголошення
перерви від 16 червня 2014 року (а.с. 98).

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними матеріалами без участі
представника позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, об'єктивно оцінивши
докази, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2010 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Волинською філією УДП
«Укрінтеравтосервіс» в особі
директора філії Касьяна Миколи
Васильовича, що діє на підставі
Положення про філію та генеральної
довіреності №1/02-04-38 від 26.01.2010р.,
укладено договір б/н безпроцентної
цільової позики (далі - Договір),
відповідно до пунктів 1.1.-1.2. якого,
позикодавець передає у власність
позичальнику грошові кошти на
безпроцентній основі, а останній
зобов'язується використати таку позику
за цільовим призначенням і повернути
її позикодавцеві в порядку та у строк,
визначені цим Договором (а.с. 9-10).

Згідно з пунктом 2.1. Договору цільовим
призначенням є поповнення обігових
коштів.

Розмір позики становить 60000,00 грн.
(пункт 3.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору
позика надається на 90 днів.

Після закінчення строку, вказаного в
пункті 4.1. Договору, позичальник
зобов'язується протягом 3 днів
повернути позику позикодавцеві, у
безготівковому порядку платіжним
дорученням шляхом переказу необхідних
коштів на поточний рахунок позикодавця
(пункти 5.1.-5.2. Договору).

Згідно з пунктом 8.2 Договору він
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту підписання і діє до
моменту повного виконання зобов'язань
сторонами.

Позивач вважає, що спірний Договір був
підписаний директором Волинської
філії УДП «Укрінтеравтосервіс» з
перевищенням повноважень, наданих йому
Положенням про філію та генеральною
довіреністю, тому просить суд визнати
його недійсним.

Правочином, згідно частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України, є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

У відповідності до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За приписами статті 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Відповідно до статті 95 Цивільного
кодексу України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії не є
юридичними особами та наділяються
майном юридичної особи, що їх створила,
і діють на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій
призначаються юридичною особою і діють
на підставі виданої нею довіреності.

Згідно з частиною 4 статті 64
Господарського кодексу України,
підприємство має право створювати
філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи. Такі
відокремлені підрозділи не мають
статусу юридичної особи і діють на
основі положення про них,
затвердженого підприємством.

Судом встановлено, що установчим
документом позивача на момент
укладення договору є Статут
Українського державного підприємства
по обслуговуванню іноземних та
вітчизняних автотранспортних засобів
«Укрінтеравтосервіс», затверджений
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 02.06.2008 р. № 656,
відповідно до положень якого
управління підприємством здійснює
генеральний директор, який, згідно з
положеннями пункту 7.3 Статуту діє без
довіреності від імені підприємства,
укладає договори, інші правочини, видає
довіреності (а.с. 11-24).

Пункту 6.1.5 Статуту УДП
«Укрінтеравтосервіс» передбачено, що
підприємство має право відповідно до
законодавства створювати,
реорганізовувати та ліквідовувати
філії, відділення, представництва та
інші відокремлені структурні
підрозділи, які не мають статусу
юридичної особи і діють на підставі
Положення, затвердженого генеральним
директором підприємства, мають
поточний рахунок, окремий баланс, а
також печатку та штамп зі своїм
найменуванням.

З матеріалів справи вбачається, що
Генеральним директором УДП
«Укрінтеравтосервіс» затверджено
Положення про філію Українського
державного підприємства по
обслуговуванню іноземних та
вітчизняних автотранспортних засобів
«Укрінтеравтосервіс» (а.с. 28-34), згідно
якого Волинська філія створена з метою
організації виконання робіт по наданню
вітчизняним та іноземним юридичним
особам і громадянам всіх видів послуг
по обслуговуванню автотранспортних
засобів та членів їх екіпажів на
території Волинської та Рівненської
області.

Органом управління філії являється
дирекція, яка безпосередньо
підпорядкується генеральному
директору. Дирекція складається з
директора філії, головного бухгалтера
та спеціалістів, які призначаються
генеральним директором підприємства
(пункти 6.1, 6.3 Положення).

Відповідно до положень пункту 6.6
Положення директор філії готує угоди
та інші документи від імені
підприємства по основним видам
діяльності, з подальшим підписанням їх
генеральним директором на суму, яка
перевищує в гривневому еквіваленті 2,5
тисячі доларів США.

Генеральним дорученням від 26.01.2010
№1/02-04-38 генеральний директор УДП
«Укрінтеравтосервіс» уповноважив
директора філії Касьяна Миколу
Васильовича, на умовах передбачених
Положенням про філію та листа
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 03.07.2008р. №29562/0/7-08,
представляти всі права та законні
інтереси, для забезпечення ефективного
ведення господарської діяльності
філії від імені підприємства, зокрема,
підписувати договори після погодження
з центральним апаратом управління УДП
«Укрінтеравтосервіс».

Таким чином, надані керівникові
Волинської філії зазначеним
генеральним дорученням повноваження
обмежуються Положенням про філію.

Судом встановлено, що директор
Волинської філії УДП
«Укрінтеравтосервіс» Касьян М.В. під
час підписання спірного Договору
вийшов за межі повноважень, наданих
йому Положенням про філію, підписавши
угоду, сума якої є більшою, ніж
гривневий еквівалент 2,5 тисяч доларів
США.

За приписами статті 241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено, тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини.

Стаття 241 ЦК України передбачає два
варіанти поведінки особи, яку
представляють, при представництві з
перевищенням повноважень: вона схвалює
дії, вчинені від її імені; вона
відмовляється від схвалення дій,
вчинених від її імені без повноважень
або з перевищенням повноважень.

Схвалення дій представника можливе в
формах: схвалення шляхом заяви про це;
схвалення мовчазною згодою; схвалення
шляхом здійснення так званих
конклюдентних дій, що свідчать про
прийняття правочину. Конклюдентні дії -
це звичайна за таких обставин
поведінка особи, з якої ясно випливає
намір (бажання) особи здійснити
правочин на заздалегідь відомих
умовах.

За своєю юридичною природою схвалення
є одностороннім правочином, що вимагає
сприйняття його третьою особою і
представником. У схваленні виражається
воля особи, яку представляють, наділити
юридичною силою конкретну угоду,
укладену для неї з перевищенням
повноважень.

У відповідності до пункту 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору відповідач
24.06.2010 перерахував на рахунок
Волинської філії УДП
«Укрінтеравтосервіс» грошові кошти у
розмірі 60000,00 грн., що підтверджується
банківською випискою від 24.06.2010, копія
якої міститься у матеріалах справи
(а.с.59).

Вказане безумовно свідчить про
вчинення позивачем конклюдентних дій з
прийняття до виконання саме спірного
договору, тобто про його схвалення УДП
«Укрінтеравтосервіс» шляхом отримання
(прийняття) вказаних коштів.

Про факт наступного схвалення договору
безпроцентної цільової позики від
24.06.2010 р. свідчить також акт звірки
взаєморозрахунків (а.с.60), підписаний
ФОП ОСОБА_1 та посадовою особою
Волинської філії УДП
«Укрінтеравтосервіс» станом на 31
грудня 2011 року, відповідно до якого
залишок заборгованості ВФ
«Укрінтеравтосервіс» перед ФОП ОСОБА_1
за договором безпроцентної цільової
позики від 24.06.2010 р. складає 60000,00 грн.
Зазначений акт звірки був підписаний
посадовою особою Волинської філії
відповідача (іншим на той час
керівником) та скріплений печаткою
підприємства, а відтак є певною формою
фіксації юридично-значущих дій сторін
за цим актом та розцінюється як
документ цивільно-правового значення.

До того ж, слід зазначити, що рішенням
Господарського суду Київської області
від 28.01.2014 по справі № 911/4089/13, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014 та постановою Вищого
господарського суду України від 19.06.2014,
частково задоволені позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
стягнуто на його користь з
Українського державного підприємства
по обслуговуванню іноземних та
вітчизняних автотранспортних засобів
«Укрінтеравтосервіс» заборгованість
за Договором безпроцентної позики від
24.06.2010 у розмірі 60000,00 грн. основного
боргу, 4980,82 грн. 3% річних, 3720,00 грн. 00 коп.
інфляційних втрат та 1558,02 грн. судового
збору.

Цім рішенням суд встановив наявність
факту виконання Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 умов
Договору щодо надання позики у розмірі
60000,00 грн., а також факт неповернення
Волинською філією УДП
«Укрінтеравтосервіс» суми позики.

Згідно з частиною 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р. визначено, що не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Крім того, при розгляді справи № 911/4089/13
господарським судом Київської області
в межах статті 83 Господарського
процесуального кодексу України була
здійснена оцінка Договору
безпроцентної цільової позики від
24.06.2010 р. на предмет наявності підстав
для визнання його недійсним, при цьому
судом не встановлено наявності
передбачених приписами чинного
цивільного законодавства підстав для
визнання його недійсним, як з точки
зору загальних приписів наведеної вище
ст. 215 ЦК України, так і в контексті
приписів ст. 228 ЦК України («Правові
наслідки вчинення правочину, який
порушує публічний порядок, вчинений з
метою, що суперечить інтересам держави
і суспільства») чи ст. 232 ЦК України
(«Правові наслідки правочину, який
вчинено у результаті зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною»). У зв'язку з
чим рішення суду відносно визнання
Договору безпроцентної цільової
позики від 24.06.2010 р. недійсним прийнято
не було.

Враховуючи викладене, у суду відсутні
підстави для припинення провадження по
цій справі з підстав передбачених
частиною 2 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, а саме,
наявністю рішення господарського суду
або іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішив господарський
спір між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав.

Враховуючи вищевикладене та те, що
позивач не довів порушення його прав
відповідачем, у задоволенні позову
слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
у справі судові витрати відповідно до
статті 49 ГПК України слід покладати на
позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75,
81-1, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено та
підписано 04.07.2014 р.

Суддя
Політика Н.А.

Віддруковано 5 примірників:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (07362,Київська
обл., Вишгородський р-н, с.Новосілки,
вул. Київська, 50);

(03083, м.Київ,
пр.Науки, 57);

3- відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_1,

АДРЕСА_2).