ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.14р. Справа № 904/3224/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПАП", м.
Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОКЕАН", смт. Ювілейне,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

про стягнення 14 723,59 грн. заборгованості
за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Булана Ю.М.

Представники:

Від позивача: Снітко Ю.О., довіреність №
б/н від 08.01.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імпап" звернулось до
господарського суду з позовом в якому
просить стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОКЕАН"
суму основного боргу у розмірі 13 320,72
грн., пеню - 1 145,58 грн., 3% річних - 257,29
грн. за договором поставки № 013663 від
01.07.2013р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
укладеним між Позивачем та
Відповідачем договором поставки № 013663
від 01.07.2013р. щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

05.06.2014р. позивач через канцелярію суду
надав клопотання від 05.06.2014р. № 05-1/14 про
уточнення розрахунку пені, відповідно
до якого він просить стягнути з
відповідача 863,47 грн. пені нарахованої
за період з 06.09.2013р. по 06.03.2014р.

Дане клопотання позивача суд
розцінює, як заяву про зменшення
позову, оскільки у цьому клопотанні
позивач сам зазначає про зменшення
суми позовних вимог в частині
стягнення суми пені.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення розміру
позовних вимог не суперечить чинному
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
суд приймає заяву позивача до розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходженням згідно матеріалів
справи (а.с. 41-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Цивільного
кодексу України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час та місце розгляду
справи останній повідомлений належним
чином, про що свідчить підпис
представника відповідача в
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.
46-48).

Ухвалою суду від 02.06.2014р. розгляд справи
відкладався до 08.07.2014р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
подавалось.

У судовому засіданні 08.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, вислухавши
пояснення представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Імпап» (далі -
Позивач, Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОКЕАН»
(далі - Відповідач, Покупець) був
укладений договір поставки № 013663 (далі
Договір), відповідно до умов цього
договору Постачальник зобов'язується
передати у певний термін належний йому
товар у власність Покупцеві, а останній
прийняти і оплатити його на умовах,
визначених у цьому договорі (п. 1.1.
Договору).

Найменування товару: стретч, скотч (п.
1.2. Договору).

Відповідно п. 2.6. Договору право
власності на товар переходить від
Постачальника до Покупця при передачі
товару, що засвідчується накладної,
підписаної уповноваженими
представниками сторін.

Згідно п. 3.1. Договору Покпець
зобов'язаний здійснити оплату за товар
у безготівковій формі в національній
валюті України - гривні, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника
протягом 60 календарних днів з моменту
передачі Постачальником товару
Покупцеві.

Пунктом 3.5. Договору Покупець має право
дострокової оплати вартості
поставленого товару.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до 31.12.2014р.,
а у частині оплати поставленого товару
і відповідальності за прострочення
оплати вартості поставленого товару -
до повного погашення заборгованості за
отриманий товар (п. 9.1. Договору).

Позивач на виконання умов договору
поставки здійснив поставку товару
Відповідачеві на загальну суму 13 320,72
грн., що підтверджується накладною №
ИК-0001431 від 08.07.2013р. (а.с.29), отримання
товару по вказаній накладній
підтверджується підписом повноважного
представника за довіреністю № 44 від
05.07.2013р. (а.с. 28) та засвідчено печаткою
підприємства.

Відповідач за поставлений товар не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у сумі 13 320,72
грн., що і стало причиною звернення
позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд прийшов до
висновку про задоволення позову на
підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на адресу відповідача
02.04.2014р. було направлено претензію №1
(а.с. 32) про виконання грошових
зобов'язань, направлення претензії
підтверджується описом вкладення та
фіскальним чеком (а.с. 33).

Відповідач відповіді на претензію не
надав, суму боргу не сплатив.

Заборгованість відповідача перед
позивачем, у сумі 13 320,72 грн.,
підтверджується Актом звірки
взаєморозрахунків (а.с. 52), підписаним
повноважними представниками сторін та
скріпленим печатками підприємств
сторін.

Відповідачем на час розгляду справи
позовні вимоги не спростовані, суму
боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
в частині стягнення основного боргу у
сумі 13 320,72 грн. є обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача пеню у сумі 863,47
грн. за період з 06.09.2013р. по 06.03.2014р., 3 %
річних у сумі 257,29 грн. за період з
06.09.2013р. по 28.04.2014р.

Пунктом 7.4. Договору встановлено, що у
разі несвоєчасної оплати товару
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
такого прострочення, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Перевіривши розрахунок пені наданий
позивачем, судом встановлено, що пеня
за період прострочення з 06.09.2013р. по
06.03.2014р. нарахована вірно та підлягає
до стягнення у сумі 863,47 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом
встановлено, що вони за період
прострочення з 06.09.2013р. по 28.04.2014р.
становлять 257,29 грн. та підлягають до
стягнення.

На підставі викладеного позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі зі стягненням з відповідача на
користь позивача основного боргу у
розмірі 13 320,72 грн., пені - 863,47 грн. та 3%
річних - 257,29 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати у справі слід покласти на
відповідача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22,
33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОКЕАН" (52005,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Радгоспна, 98 ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імпап" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Московська, 12, ) основного боргу - 13 320,72
грн. (тринадцять тисяч триста двадцять
грн. 72 коп.), пені - 863,47 грн. (вісімсот
шістдесят три грн. 47 коп.), 3% річних - 257,29
грн. (двісті п'ятдесят сім грн. 29 коп.),
витрат по сплаті судового збору - 1 827,00
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім
грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 10.07.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко