ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.
Справа № 911/1758/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «АПЕКС-БАНК»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Володарські
шампіньйони»

про стягнення 14 327 744,20 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Костюк Ю.М.
(довіреність №257 від 02.06.2014);

від відповідача: Панченко Р.С. (наказ
№13 від 02.08.2010).

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

12.06.2014 Публічне акціонерне товариство
«АПЕКС-БАНК» (далі-позивач) звернулося
до господарського суду Київської
області з позовною заявою №428 від 12.05.2014
(вх. №1868/14) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Володарські
шампіньйони» (далі-відповідач) про
стягнення 14 327 744,20 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог
позивач посилається на неналежним
виконанням відповідачем грошових
зобов'язань за кредитним договором
№ЮКЛ/140411/1 від 14.04.2011, а саме щодо
своєчасного повернення кредиту.

В результаті чого, просить суд стягнути
з відповідача 14 327 744,20 грн., з яких 12 840 000,
00 грн. заборгованість за кредитом, 726
095,04 грн. заборгованість за процентами,
75196,17 грн. пеня за несвоєчасне погашення
кредиту, 11 630,86 грн. пеня за несвоєчасне
погашення процентів та 674 822,13 грн. штраф
за несвоєчасне кредитних коштів,
процентів за користування кредитом та
комісій.

Також, 13.05.2014 позивач подав клопотання
про витребування доказів, заява про
забезпечення позову №429 від 12.05.2014
(вх.№8803/14).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.05.2014 порушено провадження
у справі №911/1758/14, розгляд справи
призначено на 05.06.2014 та задоволено
клопотання про витребування доказів
№429 від 12.05.2014 (вх.№8803/14).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.05.2014 відмовлено
Публічному акціонерному товариству
«АПЕКС-БАНК» в задоволенні заяви про
забезпечення позову №429 від 12.05.2014
(вх.№8803/14).

04.06.2014 відповідач направив через
канцелярію суду супровідним листом №44
від 30.05.2014 (вх.№10659/14) документи
витребувані ухвалою господарського
суду Київської області від 13.05.2014 та
надіслав електронне повідомлення №1
від 04.06.2014 (вх.№105/84), в якому повідомляє
відсутність у судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.06.2014 представник
позивача подав супровідним листом б/н,
б/д (вх. № 10831/14) документи витребувані
ухвалою господарського суду Київської
області від 13.05.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.06.2014, на підставі п.1 ч.1 ст.
77 ГПК України, розгляд справи №911/1758/14
відкладено на 03.07.2014.

У судовому засіданні 03.07.2014 представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві №428 від 12.05.2014 (вх. №1868/14).

Представник відповідача, у судовому
засіданні 03.07.2014 проти позовних вимог
не заперечив.

У судовому засіданні 03.07.2014
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представників сторін, дослідивши та
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив:

14.04.2011 між Публічним акціонерним
товариством «АПЕКС-БАНК» (банк за
договором, позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Володарські
шампіньйони» (позичальник за
договором, відповідач у справі) було
укладено кредитний договір №ЮКЛ/140411/1
(далі-договір), відповідно до п. 1.1.
договору банк надає позичальникові
кредит у вигляді відновлювальної
відкличної кредитної лінії
(надалі-кредит) при виконанні умов,
визначених п.3.1.2. цього договору в межах
відновленого ліміту кредитування, а
позичальник зобов'язується повернути в
повному обсязі кредит в межах
встановленого терміну кредитування і
сплатити проценти та комісії за
користування кредитними коштами.

Термін кредитування з 14 квітня 2011 року
(чотирнадцяте квітня дві тисячі
одинадцятого року) по 14 квітня 2014
(чотирнадцяте квітня дві тисячі
чотирнадцятого року). Термін повного
повернення кредиту - 14 квітня 2014 року
(п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.1. договору ліміт
кредитування встановлюється в розмірі
14 000 000, 00 (чотирнадцяти мільйонів)
гривень.

Починаючи з липня 2012 року щомісячно,
05-го числа включно, ліміт кредитування
зменшується на 100 000,00 (сто тисяч)
гривень (п.1.1. договору).

Відповідно до п.7.5 договору зміни до
цього договору оформлюються
додатковим договором і є невід'ємною
частиною цього договору.

На виконання п.7.5. договору додаткові
договори №1 від 31.05.2011, №2 від 24.05.2013, №3
від 05.07.2013, №4 від 02.08.2013, №5 від 04.09.2013, №6
від 13.09.2013, №7 від 15.10.2013, №8 від 04.11.2013, №9
від 05.12.2013,№10 від 08.01.2014, №11 від 20.01.2014,
№12 від 27.01.2014, №13 від 04.02.2014, №14 від
13.03.2014.

Пунктом 7.9. договору зазначено, що цей
договір залишається чинним до дати
повної сплати позичальником
заборгованості за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надано кредит, відповідно до
п.1.1. договору. Даний факт
підтверджується випискою на
позичковому рахунку відповідача з
14.04.2011 по 25.04.2014.

Відповідно до п.1 додаткового договору
№13 від 04.02.2014 сторони керуючись
положеннями кредитного договору
№ЮКЛ/140411/1 від 14.04.2011, що укладений між
банком та позичальником, домовились
внести до кредитного договору такі
зміни, а саме пункт 1.1. кредитного
договору викласти в наступній
редакції: «Банк надає позичальнику
кредит у вигляді відновлювальної
відкличної кредитної лінії
(надалі-кредит), при виконанні умов,
визначених в п.3.1.2. цього договору в
межах встановленого ліміту
кредитування, а позичальник
зобов'язується повернути у повному
обсязі кредит в межах встановленого
терміну кредитування і сплати
процентів та комісії за користування
кредитними коштами.

Термін повного повернення кредиту - 14
квітня 2014 року.

Починаючи з 05 лютого 2014 року по 04
березня 2014 року ліміт кредитування
встановлюється на рівні 12 840 000,00
(дванадцять мільйонів вісімсот сорок
тисяч гривень 00 коп.).

Починаючи з березня 2014 року по квітень
2014 року включно щомісяця, 05 числа
поточного місяця, ліміт кредитування
зменшується на 100 000,00 (сто тисяч гривень
00 коп.).»

Проте, в порушення умов договору та п.1
додаткового договору №13, в якому
зазначено, що термін повного
повернення кредиту - 14 квітня 2014 року,
відповідач не виконав зобов'язання
щодо своєчасного повернення основної
суми кредиту за договором, у зв'язку з
чим у нього виникла заборгованість
перед позивачем в сумі 12 840 000,00 грн., що
підтверджується виписками по особових
рахунках з 14.04.2011 по 25.04.2014, з 05.03.2014 по
25.04.2014, з 08.04.2014 по 25.04.2014, які наявні в
матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України встановлено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України закріплено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання, які мають ознаки
договору кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України (позика), якщо інше не
встановлено параграфом 2 (кредит) і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202
Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Присутній в судовому засіданні 03.07.2014
відповідач визнав позов.

Згідно з частиною 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд не приймає
визнання позову відповідачем, якщо ця
дія суперечить законодавству або
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Відповідно до частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Отже, визнання позову є процесуальним
правом відповідача, з яким
кореспондується повноваження суду
задовольнити визнаний позов, якщо суд
не встановить, що визнання позову
суперечить законодавству або порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси.

При прийнятті рішення, зважаючи на
повне визнання позову відповідачем,
судом взято до уваги правову позицію,
що викладено в абзаці 9 підпункту 3.12.
пункту 3. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", за якою, у разі
визнання відповідачем позову, якщо
таке визнання не суперечить
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
суд ухвалює рішення про задоволення
позову, обмежившись у мотивувальній
частині рішення посиланням на визнання
позову без з'ясування і дослідження
інших обставин справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що визнання позову
відповідачем не суперечить
законодавству та не порушує прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб та, у зв'язку з цим, позов підлягає
задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.
Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, господарський суд
приходить до висновку, що
заборгованість, за неповерненим
кредитом становить 12 840 000, 00 грн. та
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення 726 095,04 грн. проценти
нараховані на заборгованість за
кредитом.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України
встановлено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 процентна
ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором.

Пунктом 1.2. договору зазначено, що плата
за користування кредитом у вигляді
процентів становить 18 % (вісімнадцять)
процентів річних.

Перевіривши за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.» розрахунок
процентів за заявлений позивачем
період господарський суд встановив, що
він є арифметично вірним та складає
суму заявлену позивачем до стягнення, а
саме 726 095,04 грн.

Таким чином, позовна вимога про
стягнення процентів підлягає
задоволенню, в розмірі заявленому
позивачем, а саме 726 095,04 грн.

Крім того, позивачем нараховано
відповідачу пеню за несвоєчасну сплату
процентів за період з 01.08.2013 по 24.04.2014 в
розмірі 945,78 грн. та пеню за несвоєчасну
сплату кредиту за період з 01.08.2014 по
24.04.2014 в розмірі 10 849,28 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Факт прострочення виконання
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем щодо повернення овердрафту
та сплати процентів за його
користування доведено позивачем
належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку
(штраф, пеню) як грошову суму або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення ним
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми, яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання, або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

При цьому господарський суд зазначає,
що такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» вiд
22.11.1996 року № 543/96-ВР.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначено, що платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Проте, статтею 3 України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1. договору при несвоєчасному
поверненні кредиту процентів за
користування кредитом та комісій
позичальник сплачує банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє протягом періоду
прострочення відповідного платежу за
кожний день прострочки на рахунок
№4 відкритий ПАТ «АПЕКС-БАНК»
МФО380720.

Відповідно п.4.8. договору сторони,
керуючись положеннями чинного
законодавства України, в тому числі п.6
ст.232 Господарського кодексу України,
за взаємною згодою встановили, що
нарахування штрафних санкцій
(неустойок, штрафів, пені) прострочення
виконання позичальником зобов'язань за
даним договором не припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, і такі
штрафні санкції (неустойки, пені,
штрафи) банк має право продовжувати
нараховувати до дати повного виконання
позичальником відповідних
прострочених зобов'язань за договором,
а позичальник повинен сплати такі
штрафні санкції в повному обсязі.

Перевіривши за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.» розрахунок
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та пені за несвоєчасне погашення
процентів за заявлений позивачем
період господарський суд встановив, що
він є арифметично вірним та складає
суму заявлену позивачем до стягнення, а
саме 75 196,17 грн. пені за несвоєчасне
погашення кредиту та 11 630,86 грн. пені за
несвоєчасне погашення процентів.

Крім того, позивачем нараховано
відповідачу штраф на суму
заборгованості за кредитом у розмірі 674
822,13 грн.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України штрафом є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 4.2. договору зазначено, що при
несвоєчасному поверненні кредиту,
процентів за користування кредитом та
комісій позичальник сплачує банку
штраф у розмірі 5% від суми непогашеного
боргу на рахунок №4, відкритий в
ПАТ «Апекс-Банк» МФО 380720.

Перевіривши розрахунок штрафу
нарахований на суму заборгованості,
господарський суд дійшов висновку, що
він є арифметично вірний та підлягає
задоволенню в розмірі заявленому
позивачам, а саме 674 822,13 грн.

Приписами статті 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на те, що відповідач визнав
позов повністю, оцінюючи наявні в
матеріалах справи документи та
досліджуючи в судовому засіданні
докази, виходячи з вищевикладених
обставин справи, господарський суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги є правомірними, документально
підтвердженими, відповідачем не
спростованими, а тому підлягають
задоволенню у повному розмірі, а саме 14
327 744,20, з яких 12 840 000, 00 грн.
заборгованість за кредитом, 726 095,04 грн.
заборгованість за процентами, 75196,17 грн.
пеня за несвоєчасне погашення кредиту,
11 630,86 грн. пеня за несвоєчасне
погашення процентів та 674 822,13 грн. штраф
за несвоєчасне кредитних коштів,
процентів за користування кредитом та
комісій.

Судовий збір відповідно до ст. 44, 49 ГПК
України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Володарські
шампіньйони» (09351, Київська обл.,
Володарський район, село Рачки, вулиця
Леніна, 53, ідентифікаційний код: 33774433)
на користь Публічного акціонерного
товариства «АПЕКС-БАНК» (01014, м. Київ,
вулиця Печерська, будинок 2/16,
ідентифікаційний код: 36482677) 12 840 000
(дванадцять мільйонів вісімсот сорок
тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за
кредитом, 726 095 (сімсот двадцять шість
тисяч дев'яносто п'ять) грн. 04 коп.
заборгованості за процентами, 75 196
(сімдесят п'ять тисяч сто дев'яносто
шість) грн. 17 коп. пені за несвоєчасне
погашення кредиту, 11 630 (одинадцять
тисяч шістсот тринадцять) грн. 86 коп.
пені за несвоєчасне погашення
процентів, 674 822 (шістсот сімдесят
чотири тисячі вісімсот двадцять дві)
грн. 13 коп. штрафу за несвоєчасне
повернення кредитних коштів, процентів
за користування кредитом та комісій та
73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят)
грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В. М. Антонова

Повне рішення складено 04.07.2014 року