м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6079/14 04.06.14
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Товариства з обмеженою
відповідальністю"ЛР Глобус"
про стягнення 171185,96 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю
від відповідача: Сидоренко В.А.,
Євстігєєв А.С. (довіреність від 13.05.2014).
У судовому засіданні 04 червня 2014 року,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
04.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява б/н від 17.03.2014 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю"ЛР
Глобус" про стягнення 171185,96 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі.
Призначено розгляд справи на 19.05.2014.
В судовому засіданні 19.05.2014 оголошено
перерву до 04.06.2014.
В судове засідання, призначене на
04.06.2014, з'явились представники сторін,
надали усні пояснення по суті спору,
відповіли на запитання суду.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -
06.03.2013 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1,
суборендар) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛР Глобус» (далі за
текстом - ТОВ «ЛР Глобус») було укладено
Договір суборенди №19/13-П.
Позивач зазначає, що відповідно до п.1.1.
Договору орендар передає, а суборендар
приймає в суборенду площу, в будівлі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.
В позовній заяві позивач наголошує на
тому, що згідно з п.5.1. Договору вартість
площі визначається відповідно до
Господарського кодексу України - за її
балансовою вартістю, визначеною
власником площі. Вартість площі
підлягає індексації згідно
законодавства України.
Позивач вказує на те, що 15.03.2013 між
сторонами було підписано Акт
прийому-передачі, проте в цьому Акті не
зазначено вартість площі.
На виконання умов Договору позивачем
було сплачено гарантійний платіж у
сумі 77 864,61 грн.
Позивач вважає, що невнесення істотної
умови Договору оренди, такої як
вартість майна, що орендується за
Договором, порушує його права, оскільки
не надає можливості зіставити розмір
гарантійного платежу та максимальний
розмір шкоди, за який він несе
відповідальність в разі пошкодження
або знищення майна, що передане в
оренду. Тому позивач вважає даний
Договір таким, що є неукладеним, а
гарантійний платіж таким, що отриманий
відповідачем без достатньої правової
На підставі викладеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд стягнути
з відповідача грошові кошти: 77 864,61 грн.
- гарантійний платіж за неукладеним
договором оренди, 66 143,10 грн. - збитки за
ненадання послуг з оренди приміщення, 25
954,87 грн. - грошові кошти, отримані без
достатньої правової підстави, 1 223,38
грн. збитків за ненадання послуг з
організації та проведення промоушена.
Відповідач, не погоджуючись з
обставинами, викладеними у позовній
заяві, керуючись правом, наданим чинним
законодавством України, звернувся до
суду з відзивом. Відповідач зазначає,
що спірний Договір підписаний та
скріплений підписами та печатками
сторін; за Актом відповідачем передано
об'єкт оренди; сторонами підписано
Додаткову угоду №1 від 29.11.2013,
відповідно до якої строк дії Договору
продовжено до 30.11.2014. З огляду на
викладене відповідач вважає, що
відсутні будь-які підстави для
розгляду питання щодо неукладеності
Крім того, відповідач зазначає, що в
Договорі позивач та відповідач
погодили всі необхідні істотні умови ,
а тому підстави стверджувати про
неукладеність Договору відсутні.
Також, відповідач наголошує на тому, що
жодних порушень щодо порядку і строків
надання послуг з організації і
проведення промоушену з боку
відповідача не допущено, а тому
відсутні підстави для повернення
коштів, сплачених за такі послуги.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язань -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Статтею 180 Господарського кодексу
України передбачено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов.
Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи,
06.03.2013 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ЛР Глобус»)
було укладено Договір суборенди №19/13-П.
У відповідності до п.1.1. Договору
орендар передає, а суборендар приймає в
суборенду площу, в будівлі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1,
широко відома, як Торгово-виставковий
Відповідно до п.2.1. Договору строк
суборенди площі за даним Договором
встановлюється з « 15» березня 2013 року
по « 30» листопада 2013 року включно.
Пунктом 2.2.2. Договору передбачено, що
передача площі підтверджується
підписанням уповноваженими
представниками сторін Акту
прийому-передачі площі, який є
невід'ємною частиною цього Договору.
На виконання умов Договору 15.03.2013 між
сторонами було підписано Акт
прийому-передачі площі, відповідно до
якого орендар передав, а суборендар
прийняв в суборенду площу за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний Акт скріплений
підписами та печатками сторін.
Згідно з п.5.1. Договору, відповідно до
Господарського кодексу України
вартість площі визначається за його
балансовою вартістю, визначеною
власником площі, вартість площі
підлягає індексації згідно
законодавства України.
Відповідно до п.5.2. Договору суборендар
сплачує орендарю орендну плату за
даним Договором в сумі, яка включає
платежі, передбачені Цивільним
кодексом України. Щомісячна орендна
плата обчислюється за формулою:
орендна плата = площа, що орендується *
К1 * К2 * орендна ставка + ПДВ, де значення
(К1 * К2 * орендна ставка) складає ціну за 1
кв. м площі, що орендується, за даний
період; К1 - індекс зміни орендної плати;
К2 - індекс зміни курсу.
Пунктом 5.4. Договору встановлено, що до
дати початку суборендар повинен надати
орендарю забезпечення відносно
зобов'язань суборендаря за цим
Договором (гарантійний платіж) в
розмірі орендної плати за 3 місяці.
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем об'єкт суборенди
використовується на підставі Договору,
за що позивачем вноситься орендна
плата, що підтверджується наявними в
матеріалах справи Актами виконаних
послуг, платіжними дорученнями.
Відповідно до пункту 1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
Стаття 180 Господарського кодексу
України визначає істотні умови
господарського договору. Відповідно до
положень цієї статті зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
Відповідно до позицій Верховного суду
України, викладених в
листі-узагальненні від 24.11.2008 «Практика
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
неукладеними правочинами є такі, в яких
відсутні встановлені законодавством
необхідні умови для їхнього укладенні
(наприклад, відсутня згода щодо всіх
істотних умов, передбачених
законодавством; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
укладення правочину потрібно його
передати; не затверджено правочин
вищим органом господарського
товариства, якщо це передбачено в
законі чи статуті товариства; не
здійснено державну реєстрацію
правочину в разі, коли законом ця
обставина визначена як момент його
Крім того, п.2.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 №11 встановлено, що
визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
Матеріалами справи підтверджується, що
сторони Договору виконують взяті на
себе обов'язки; водночас, позивачем
вноситься орендна плата за
користуванням орендованим
приміщенням, в підтвердження чого в
матеріалах справи наявні Акти
виконаних послуг, платіжні доручення.
Враховуючи зазначене, підстави для
визнання вказаного Договору
неукладеним відсутні.
Також, суд наголошує на тому, що
твердження позивача є такими, що не
відповідають обставинам справи, та
спростовуються наявними матеріалами
справи.
Зокрема, п.5.1. Договору визначено умови
щодо вартості об'єкта суборенди, яку
передбачено визначати у відповідності
до визначеної власником балансової
вартості, яка підлягає індексації у
відповідності до чинного
Таким чином, вказаний пункт свідчить
про погодження позивачем та
відповідачем умови щодо вартості
З огляду на викладене, Договір
суборенди №19/13-П є укладеним, оскільки
сторонами досягнуто усіх істотних
умов, а саме погоджено предмет, ціну та
Отже, враховуючи вищезазначене, беручи
до уваги те, що Договір суборенди №19/13-П
від 06.03.2014 є укладеним, позовні вимоги в
частині стягнення: 77 864,61 грн. -
гарантійний платіж, 25 954,87 грн. -
отриманих без достатньої правової
підстави, не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача 66 143,10 грн.
- збитків за ненадання послуг з оренди
приміщення суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки) або доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).
Частиною 1 статтею 1166 Цивільного
кодексу України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу вказаної статті слідує, що
будь-яка майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам або майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується
особою, яка її завдала, в повному
обсязі.

Таким чином, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 Цивільного кодексу
України необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи;
наявність шкоди; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою;
вина завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди (Ухвала Верховного Суду України
(судова колегія з цивільних справ) від
21.12.2005 р.).

Позивачем не надано суду доказів, які
підтверджували б наявність підстав для
відшкодування збитків відповідачем, з
огляду на що позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Крім того, суд відмічає, що вказана сума
коштів була перерахована в оплату
послуг за Договором оренди, що витікає
з платіжних доручень №19 від 01.04.2013, №55
від 04.07.2013, №44 від 11.06.2013, що свідчить про
фактичне виконання умов Договору.

Щодо стягнення з відповідача 1 223,38 грн.
збитків за ненадання послуг з
організації та проведення промоушена
суд зазначає наступне.

У відповідності до п.4.1.9. Договору,
суборендар, який веде свою діяльність в
Торговому центрі, зобов'язується
спільно з орендарем брати участь у
промоушен-компаніях Торгового Центру -
просування бренду Торгового комплексу
на ринку, брати участь у рекламних
заходах та інших акціях. Орендар
Торгового Центру має право
використовувати торгові марки,
логотипи, торгові і комерційні
найменування суборендаря, якими
останній володіє на законних
підставах, для реклами Торгового
Центру після узгодження з
суборендарем.

Позивачем не надано доказів не
проведення відповідачем
промоушен-компаній, участь у яких є
обов'язковою для позивача.

Враховуючи те, що строк для проведення
промоушен-компаній ще не закінчився,
відсутні підстави для стягнення з
відповідача оплати за проведення такої
компанії.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

З огляду на вказане, враховуючи
відсутність порушень щодо порядку і
строків надання послуг за Договором,
беручи до уваги те, що спірний Договір є
укладеним відповідно до норм чинного
законодавства України, позов є
необґрунтованим, а позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю"ЛР
Глобус" про стягнення 171185,96 грн. -
відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений 10.06.2014р.

Суддя
Ю.В. Цюкало