ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" липня 2014 р.
Справа № 918/332/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г. розглянувши скаргу Національного
університету водного господарства та
природокористування на рішення органа
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення у справі

стягувач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"

боржник: Національний університет
водного господарства та
природокористування

орган виконання судового рішення:
відділ державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції (далі - ДВС України)

У справі № 918/332/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"

до відповідача Національного
університету водного господарства та
природокористування

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Головне управління
державної казначейської служби
України в Рівненській області

про стягнення заборгованості в сумі 36
582 грн. 83 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет"
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача Національного
університету водного господарства та
природокористування про стягнення
заборгованості в сумі 36 582 грн. 83 коп., з
яких: 33 632 грн. 83 коп. заборгованості за
виконані підрядні роботи, 483 грн. 75 коп.
відсотків річних, 2 096 грн. 29 коп. пені та
369 грн. 96 коп. інфляційних.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 29 квітня 2014
року позов задоволено, та стягнуто з
Національного університету водного
господарства та природокористування
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплотехномаркет" - 33
632 грн. 83 коп. заборгованості, 2 096 грн. 29
коп. пені, 483 грн. 75 коп. 3% річних, 369 грн. 96
коп. інфляційних та 1 827 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

13 травня 2014 року на виконання рішення
від 29 квітня 2014 року по справі № 918/332/14
було видано відповідний наказ.

1 липня 2014 року через відділ канцелярії
та документального забезпечення суду
боржник подав скаргу від 27 червня 2014
року № 001-1245 на рішення органа
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення у справі
(далі - скарга), відповідно до якої,
скаржник просить суд винести ухвалу
про зобов'язання відділу Державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області здійснити
зарахування оплати основної суми боргу
в розмірі 33 632 грн. 83 коп. на користь
стягувача.

4 липня 2014 року ухвалою суду
вищезазначену скаргу прийнято та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 14 липня 2014 року.

14 липня 2014 року у судовому засіданні
заявник (боржник) підтримав подану
скаргу, та наполягав на її задоволенні,
в свою чергу представники стягувача та
ДВС України проти скарги заперечили та
наполягали на відмові в її задоволенні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд прийшов до висновку, що в
задоволенні скарги слід відмовити. При
цьому суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

23 травня 2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, на підставі заяви стягувача
відповідно до статтей 17, 19, 20, 25 Закону
України "Про виконавче провадження",
винесено постанову ВП № 43403526 про
відкриття виконавчого провадження
згідно наказу господарського суду
Рівненської області від 13 травня 2014
року у справі № 918/332/14.

Відповідно до статті 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження від 23 травня 2014 року ВП №
43403526, державним виконавцем було надано
боржнику строк на добровільне
виконання наказу від 13 травня 2014 року
по справі № 918/332/14 до 30 травня 2014 року.

Як вбачається зі скарги на дії ДВС,
боржником було подано заяву до ДВС
України про продовження терміну
добровільного виконання постанови від
23 травня 2014 року ВП № 43403526, а також
надано доказ оплати основної
заборгованості в сумі 33 632 грн. 83 коп., як
доказ зазначеного, матеріали справи
містять платіжне доручення № 11 від 11
лютого 2014 року на суму 33 632 грн. 83 коп.
(а.с. 103).

ДВС України на зазначену вище заяву
боржника надіслала останньому
супровідний лист від 23 червня 2014 року №
3-9898, в якому повідомила, що боржником
було надане платіжне доручення № 11 від
11 лютого 2014 року, проведене банком 28
квітня 2014 року на суму 33 632 грн. 32 коп.,
також те, що державним виконавцем не
зараховується проплата заборгованості
на користь стягувача, оскільки
призначення платежу вказане у
платіжному доручення не відповідає
призначенню платежу вказаному у заяві
стягувача та дата проведення банком
платіжного доручення № 11 від 11 лютого
2014 року, проведена 28 квітня 2014 року
передує даті рішення господарського
суду Рівненської області від 29 квітня
2014 року по справі № 918/332/14.

У судовому засіданні 14 липня 2014 року
представники стягувача та ДВС України
зазначили, що перерахована боржником
сума основного боргу, сплачена за
невірними реквізитами, зазначене
твердження останніх, стверджується
матеріалами справи, зокрема платіжним
дорученням від 11 лютого 2014 року № 11
відповідно до якого, боржник сплатив
борг в сумі 33 632 грн. 83 коп. на користь
стягувача за наступними реквізитами:
р/р 0001, АТ "Брокбізнесбанк", МФО
300249, код 33616118.

Водночас, матеріали справи містять
позовну заяву в якій стягувач зазначив
наступні реквізити: р/р № 01, ПАТ
"Міський комерційний банк", МФО 339339, код
33616118, такі ж реквізити були зазначені в
претензії-вимозі від 7 лютого 2014 року №
12, зазначені вище документи були
надіслані стягувачем боржнику, також
відповідно до зазначених вище
документів було прийняте рішення від 29
квітня 2014 року, яке набрало законної
сили.

Тому, з зазначеного вище вбачається, що
боржник був повідомлений про зміну
реквізитів стягувача і відповідно мав
достатньо часу та змогу змінити
реквізити в платіжному дорученні від 11
лютого 2014 року № 11 на суму 33 632 грн. 83
коп.

Окрім того, у судовому засіданні
представник стягувача повідомив про
те, що ним, кошти сплачені боржником в
сумі 33 632 грн. 83 коп. отримані не були і
матеріали справи не містять докази
факту отримання стягувачем коштів
перерахованих боржником.

Згідно з пунктом 9.13. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Отже, судом з'ясовано, що стягувач кошти
від боржника не отримував, а відтак суд
не вбачає підстав для зобов'язання ДВС
України здійснювати виконавчі дії,
щодо зарахування проплати боржника в
сумі 33 632 грн. 83 коп., здійсненої згідно
платіжного доручення від 11 лютого 2014
року № 11, як оплата основної суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються скарга, суд визнає дії
ДВС України щодо не зарахування
проплати боржником в сумі 33 632 грн. 83
коп. законними, а відтак, в задоволенні
скарги відмовляє.

Керуючись статтями. 86, 121-2 ГПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги від 27 червня 2014
року № 001-1245 на рішення органу
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення у справі
відмовити.

Суддя

Торчинюк В.Г.