ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 р.
Справа № 914/1777/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Дін А лтд», м.
Львів

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Олеський
завод мінеральних вод», смт. Олесько,
Львівська обл.

про: стягнення заборгованості в сумі 33
346,69 грн.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

Представники сторін: не з'явилися

Заяв про відвід судді не подавалось. У
судовому засіданні 02.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма «Дін
А лтд» до відповідача Приватного
акціонерного товариства «Олеський
завод мінеральних вод» про стягнення
заборгованості в сумі 33 346,69 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 17.06.2014 року.
Ухвалою суду від 17.06.2014 року розгляд
справи відкладено на 02.07.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору № 811/07 на
виготовлення поліграфічної продукції
від 16.11.2009 року в частині оплати
вартості виготовленої продукції.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог попередніх ухвал
суду не виконав, проти задоволення
позову у встановленому законом порядку
не заперечив, причин неявки не
повідомив, хоча про час і місце
судового розгляду спору був належним
чином повідомлений.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами, яких
достатньо для встановлення обставин і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, повно та
об'єктивно дослідивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

16.11.2009 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю Фірмою «Дін А Лтд»
(Виконавець) та Приватним акціонерним
товариством «Олеський завод
мінеральних вод» (Замовник) укладено
Договір № 811/07 на виготовлення
поліграфічної продукції (Договір),
відповідно до п.1.1. якого Замовник
доручає, а Виконавець приймає на себе
виконання робіт з виготовлення
продукції згідно листів-заявок.
Договір укладено на один календарний
рік та автоматично пролонгувався при
відсутності претензій у сторін ще на
рік згідно п. 5.3. Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору Замовник
оплачує Виконавцю продукцію за цінами,
що вказуються в рахунку на кожен
замовлений тираж друкованої продукції.
Рахунок на оплату виписується
Замовнику після узгодження технічного
завдання на друковану продукцію.

Належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором щодо
відвантаження готової продукції
підтверджується долученими до
матеріалів справи накладними
№ 0111-06/10 від 11.06.2010 року на суму 39885,17
грн., №0118-06/10 від 18.06.2010 року на суму 5406,00
грн. та № 0106-08/10 від 06.08.2010 року на суму
4437,00 грн.

У відповідності до умов Договору
термін оплати (30 (тридцять) днів)
вказувався у відповідних рахунках на
оплату, а саме: № 90 від 11.06.2010 р. на суму
39885,17 грн., № 93 від 18.06.2010 р. на суму 5406,00
грн. та № 103 від 03.08.2010 р. на суму 4437,00 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві,
залишок заборгованості відповідача по
накладній на відвантаження готової
продукції № 0111-06/10 від 11.06.2010 року на
суму 39885,17 грн. становить 18982,17 грн., а
накладні №0118-06/10 від 18.06.2010 року та
№ 0106-08/10 від 06.08.2010 року на загальну
суму 9843,00 грн. залишились неоплаченими.

З метою вирішення спору у
добровільному порядку 22.03.2012 року
позивач рекомендованим листом
надіслав відповідачу Вимогу про сплату
боргу в сумі 28825,17 грн. та акт звірки
взаєморозрахунків, які відповідач
отримав 26.03.2012 року, що підтверджується
долученим до матеріалів справи
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення. Один примірник Акту
відповідач повернув підписаним, чим
визнав заборгованість та поновив строк
позовної давності за даною
заборгованістю.

Як зазначив позивач, незважаючи на
багаторазові нагадування відповідач
не виконав свої зобов'язання за
Договором по оплаті заборгованості.

Відповідач проти задоволення позову не
заперечив, доказів погашення
заборгованості не подав.

З підписаного сторонами Акту звірки
взаєморозрахунків станом на 22 березня
2012 року вбачається, що заборгованість
відповідача перед позивачем становить
28825 (двадцять вісім тисяч вісімсот
двадцять п'ять) гривень 17 коп.

Відповідно до долученого до позовної
заяви розрахунку позовних вимог окрім
суми основного боргу позивач просить
суд стягнути з відповідача 2399,99 грн. 3 %
річних та 2121,53 грн. інфляційних
нарахувань.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 175
Господарського Кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Договірні відносини сторін виникли на
підставі Договору № 811/07 на
виготовлення поліграфічної продукції
від 16.11.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 ЦК України
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що
оплата проводиться Замовником шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок Виконавця в українських
гривнях згідно узгодженого графіку, що
вказується в рахунку на оплату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором.

У свою чергу відповідач своїх
зобов'язань щодо вчасної оплати
вартості поставленого товару не
виконав.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань згідно з даним Договором
Виконавець та Замовник несуть майнову
відповідальність у відповідності з
чинним законодавством.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач проти позову не заперечив,
доказів погашення заборгованості не
подав.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
28825,17 грн. основного боргу, 2399,99 грн. 3 %
річних та 2121,53 грн. інфляційних
нарахувань.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на
відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 901,
903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175,
193 Господарського кодексу України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Олеський
завод мінеральних вод» (80533, Львівська
область, Буський район, селище міського
типу Олесько, вулиця Валова, будинок 19;
ідентифікаційний код юридичної особи
05492060) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Дін А лтд» (79029,
місто Львів, вулиця Кульпарківська,
будинок 130А, квартира 110;
ідентифікаційний код юридичної особи
13825357) 28825,17 грн. основного боргу, 2399,99
грн. 3 % річних, 2121,53 грн. інфляційних
нарахувань та 1827,00 грн. судового
збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 07.07.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А