ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.Справа № 922/2082/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Український державний інстітут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування (ДП "Укргіпроважмаш"),
м. Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська ливарна
компанія", м. Харків про стягнення
коштів в розмірі 14260,41 грн. за участю :

Представник позивача - Лодяний В.Д.
довіреність №АДМ-05/586 від 07.07.2014 року;

Представник відповідача - Вишневська
Г.В. довіреність б/н від 20.05.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство
"Український державний інстітут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська ливарна компанія" про
стягнення основної заборгованості у
розмірі 10000,00 грн., пені у розмірі 2140,27
грн., інфляційних втрат у розмірі 1170,00
грн. та 3% річних у розмірі 950,14 грн. з
урахуванням збільшення позовних вимог,
а також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором №6/07-10 від 06.07.2010 року.

Через канцелярію суду 23 червня 2014 року
позивач надав заяву (вх.№21322) про
долучення до матеріалів справи
документів на виконання вимог ухвали
суду, а також, уточнив нові банківські
реквизити ДП "Укргіпроважмаш".

Надані документи були досліджені та
долучені судом до матеріалів справи.

Крім того, 23.06.2014 року позивач надав до
суду заяву про уточнення та збільшення
позовних вимог (вх.№21270), в якій просив
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська ливарна
компанія" основну заборгованості у
розмірі 10000,00 грн., пеню у розмірі 2140,27
грн., інфляційні втрати у розмірі 1170,00
грн. та 3% річних у розмірі 950,14 грн., а
також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн.

Відповідно до п. 3.11 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 Господарським процесуальним
кодексом, зокрема статтею 22 цього
Кодексу не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в
разі надходження до господарського
суду однієї із зазначених заяв
(клопотань) останній, виходячи з її
змісту, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, повинен розцінювати її як:
подання іншого (ще одного) позову, чи
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи об'єднання позовних
вимог, чи зміну предмета або підстав
позову. У будь-якому з таких випадків
позивачем має бути додержано правил
вчинення відповідної процесуальної
дії, а недотримання ним таких правил
тягне за собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Розглянувши надані позивачем
уточнення до позовної заяви, суд
зазначає, що вони стосуються лише
збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи, що згідно ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення
справі збільшити розмір позовних
вимог, суд прийняв заяву позивача та
продовжив розгляд справи з її
урахуванням.

В судовому засіданні 07.07.2014 року було
оголошено перерву до 09 липня 2014 року на
підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні 09.07.2014 року позовні вимоги
підтримував в повному обсязі та просив
їх задовольнити з урахуванням
збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві на позовну
заяву, наданому через канцелярію суду
07.07.2014 року (вх.№22898) суму основного
боргу у розмірі 10 000,00 грн. визнавав,
проти задоволення позовних вимог в
частині стягнення пені заперечував та
просив застосувати строки позовної
давності, щодо стягнення інфляційних
втрат та 3% річних - заперечував
частково.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача судом
встановлено наступне.

06 липня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українська ливарна компанія"
(Відповідач) та ДП «УКРНДІЛИВМАШ»,
правонаступником якого є Державне
підприємство "Український державний
інстітут по проектуванню заводів
важкого машинобудування" (Позивач) було
укладено Договір за №6/07-10, відповідно
до умов якого позивач (виконавець),
зобов'язався виконати (виготовити)
проектну документацію з підбору та
розміщення ливарного устаткування для
виготовлення дрібних підливок на
майданчиках ливарного цеху Л7 (м.
Харків, просп. Московський, 277) ТОВ
"Українська ливарна компанія", а
відповідач (замовник) зобов"язався
сплатити виконану роботу.

Сторони погодили наступний порядок та
вартість робіт, зокрема: -загальна
вартість робіт за договором склала
171000.00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 28500.00 грн. (пункт
2.1 Договору);

Відповідно до п. 2.2 Договору, розрахунок
за виконану роботу здійснюється
поетапно з 50%-вою передоплатою за кожен
етап. Етапи, строки їх виконання та
вартість встановлені в календарному
плані виконання робіт, який є Додатком
№ 2 до Договору.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що
остаточний розрахунок за виконаний
етап здійснюється протягом 10
банківських днів на підставі та після
підписання відповідних актів
приймання-передавання робіт.

Сторонами також було укладено
додаткові угоди до договору:

- Додаткова угода № 1 від 31.12.2010 року,
якою визначено новий строк дії
Договору - 31.03.2011 року;

- Додаткова угода № 2 від 14.03.2011 року,
якою було зменшено вартість Договору у
зв'язку зі зіміною обсягів робіт з
проектування нестандартного
обладнання. Нова вартість робіт склала
132400,00 грн, у т.ч. ГЩВ - 17400,00 грн. (пункт 1
Додаткової угоди). Також було визначено
новий строк дії Договору - 31.05.2011 року
(пункт 2 Додаткової угоди) та змінено па
нові технічне завдання (додаток № 1 до
Договору), календарний план (додаток № 2
до Договору), протокол угоди про
договірну ціну (додаток № 3 до
Договору);

- Додаткова угода № 2 від 01.11.2012 року,
якою було замінено сторону в договорі з
ДП «УКРНДІЛИВМАШ» на ДП
"УКРДІИРОВАЖМАШ", у зв'язку з набуттям
останнім права правонаступництва.

Позивач свої зобов"язання за спірним
Договором виконував належним чином та
у повному обсязі, розробивши проектну
документацію з підбору та розміщення
ливарного устаткування для
виготовлення дрїбних відливок па
майданчиках ливарного цеху Л7 ТОВ
"Українська ливарна компанія", про що
сторонами були складені та підписані
Акти приймання-передавання
науково-технічної (проектної)
документації до Договору № 6/07-10 від
06.07.2010 р.. зокрема:

- акт приймапня-передавання
науково-технічної (проектної)
документації до договору за етапом № 1
від 14.09.2010 р. (арк. с. 27);

- акт приймання-передавапня
науково-технічної (проектної)
документації до договору за етапом №2
від 10.12.2010 р. (арк. с. 26);

- акт приймання-передавання
науково-технічної (проектної)
документації за додатковою угодою № 2
від 12.03.2011 р. (за новою вартісно Договору
та зменшеними обсягами робіт) до
Договору за етапом № 3 від 24.06.2010 р., яким
визначено, що робота виконана в повному
обсязі та підлягає сплаті. Договірна
ціна етапу складає 28000,00 грн. Належить
до перерахування за вказаним актом
28000,00 грн. (арк.с. 28).

Однак, як стверджує позивач, відповідач
свої зобов'язання по оплаті виконаних
робіт відповідно до умов розділу 2
Договору до цього часу виконав не в
повному обсязі. За актом
приймання-передавання від 24.06.2010 року
було сплачено аванс в розмірі 8000,00 грн.
(банківська виписка від 25.06.2011 р.). а
також частина вартості етапу в розмірі
10000,00 гри. (банківська виписка від 05.09.2011
р.). Сума, що залишилася до сплати за
актом складає 10000,00 грн.

Крім того, на підтвердження існуючої
заборгованості між позивачем та
відповідачем було оформлено Акт звірки
взаємних розрахунків, за яким станом на
01.09.2012 року, за відповідачем
обліковується заборгованість в
розмірі 10000.00 грн.

Таким чином, на момент звернення
позивача до суду заборгованість
відповідача перед ДП "Укргіпроважмаш"
становить 10000,00 грн., що також
визнається відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. (ст.. 509 ЦК України).

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки, та в
порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що вказана сума боргу
визнається відповідачем, відповідач не
надав суду доказів про погашення боргу,
а також враховуючи, що відповідно до ст.
526 Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення боргу в розмірі 10000,00 грн. є
обгрунтованими, підтверджуються
наданими суду доказами та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на
порушення відповідачем зобов"язань за
Договором, просить стягнути з нього
пеню в розмірі 2140,27 грн., інфляційні
втрати у розмірі 1170,00 грн. та 3% річних в
розмірі 950,14 грн..

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Згідно п. 4.2 Договору у разі
прострочення оплати відповідач
сплачує на користь позивача пеню за
кожен день прострочки від суми
неоплачених робіт у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який нараховується пеня.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені, відповідно до якого
сума нарахованої пені за період з
08.07.2011р. по 03.01.2012р. складає 2140,27 грн.

Равзом з цим, у відповідності до ч. 1 ст.
256 ЦК України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог: про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у своєму відзиві на позов та
в судовому засіданні вказував на
порушення позивачем строку
пред'явлення позовної заяви в частині
вимог щодо стягнення пені. Суд
зазначає, що Законом не встановлено
вимог щодо форми заяви сторони про
сплив позовної давності, відтак її може
бути викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання. Отже
відповідачем заява про застосування
строку позовної давності щодо
стягнення пені викладена у відзиві на
позов.

Враховуючи, що позивач мав право на
нарахування пені за період з 09.07.2011 року
по 09.01.2012 року, а позовна заява подана до
суду 27.05.2014 року, а також враховуючи
заяву відповідача про застосування
строку позовної давності щодо вимоги
про стягнення пені, суд дійшов
висновку, що позивачем пропущений
строк позовної давності в частині
вимог стягнення пені у сумі 2140,27 грн., що
є підставою для відмови в задоволенні
таких позовних вимог.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Судом було здійснено перерахунок суми
3% річних та встановлено, що позивач у
розрахунку зробив помилки.

Враховуючи викладене, позовна вимога
про стягнення з відповідача 3% річних
підлягає задоволенню в розмірі 948,50
грн., в іншій частині позовної вимоги
про стягнення з відповідача 1,64 грн. - 3%
річних слід відмовити як зайво
нарахованих.

Позовна вимога про стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 1170,00 грн. відповідає вимогам
діючого законодавства, перевірена
судом, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати повністю покладаються на
відповідача, оскільки з його вини
справу було доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 256, 258, 267, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 625, 626,
901, 903 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст.
22, 32, 33, 43, 44, 49, 65 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська ливарна
компанія" (61089, м. Харків, просп.
Московський, буд. 277, ) на
користь Державного підприємства
"Український державний інстітут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування" (61068, м. Харків, просп.
Московський, буд. 151 )
основну заборгованість в розмірі 10000,00
грн., інфляційні втрати у розмірі 1170,00
грн., 3% річних у розмірі 948,50 грн., та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення 2140,27 грн. пені та 1,64
грн. - 3% річних в позові відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк