ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.Справа № 916/1062/14Одеській
апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів :

головуючого: Мирошниченко М. А.,

суддів: Головей В. М. та Шевченко В.
В.,

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження
голови суду № 1235 від 18.06.2014 р.)

при секретарі судового засідання -
Ляшенко М.І.

за участю представників :

ТОВ „АС -ТРАНС Одеса" - Хомов С.Г. (на
підставі доручення),

ПП „СОБ" - Сичов Є.Б. (на підставі
доручення),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „АС-ТРАНС ОДЕСА" на
рішення господарського суду Одеської
області від 30.05.2014 р. по справі № 916/1062/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „АС-ТРАНС ОДЕСА" до
Приватного підприємства „СОБ" про
стягнення 77 450,54грн.,

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2014 р. Товариством з обмеженою
відповідальністю „АС-ТРАНС ОДЕСА"
(далі позивач) у господарському суді
Одеської області пред'явлено позов до
Приватного підприємства „СОБ" (далі
відповідач) про стягнення збитків в
розмірі 77450, 54грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідач у порушення укладеного між
ними договору про надання охоронних
послуг від 01.05.20013 р. неналежним чином
виконав взяті на себе зобов'язань по
охороні майна позивача, що привело до
крадіжки цього майна, для відновлення
якого позивач витратив суму 77450, 54 грн.,
тобто поніс збитки.

В обґрунтування своєї позиції позивач
послався на умови договору, загальні
норми зобов'язального права, ст. 906 ЦК
України, а в якості доказу понесених
збитків у визначеній у позові суми
послався на договір підряду на
виконання робіт, укладений ним з
сторонньою особою, акт приймання цих
робіт та платіжні документи про оплату
вказаних робіт. (а.с.2-6)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.03.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі.
(а.с.1)

Відповідач у відзиві на позов вимоги
позивач не визнав та зазначив, що
об'єктом охорони була земельна ділянка
і будь-яке інше майно яке він повинен
був охороняти в договорі не визначено,
а відтак він не несе відповідальності
за його збереження. Крім того
відповідач зазначив, що позивач не
довів, що вказане майно (яке було
вкрадено) належало позивачу, а також що
позивач не залучив до його участі у
визначенні розміру шкоди і у порушення
умов договору акт про неналежне
виконання послуг сторонами не
складався. (а.с.57-59)

20.05.2014 р. позивач надав письмові
пояснення до позову, в якому
обґрунтовує свою позицію з посиланням
на норми ЦК України та зазначив, що
об'єктом зберігання згідно умов
договору була не земельна ділянка, а
матеріальні цінності розташовані на
ній. (а.с79-80)

Рішенням господарського суду Одеської
області від 30.05.2014 р. (повний текст якого
складено та підписано суддею
Демешиним О.А. 03.06.2014 р.) в позові
відмовлено.

Вказане судове рішення вмотивовано
тим, що згідно умов укладеного між
сторонами договору відповідач взяв на
себе зобов'язання охороняти земельну
ділянку, а конкретні об'єкти
(матеріальні цінності), які розташовані
на ній відповідачу під охорону не
передавались, хоча згідно вимог
законодавства у договорі обов'язково
повинні визначатись всі об'єкти, які
передаються під охорону. Суд зазначив,
що позивач у порушення умов договору не
залучив відповідача до участі у
визначенні розміру шкоди і акт про
неналежне виконання послуг сторонами
не складався, а тому підстави для
стягнення збитків відсутні.

Не погодившись з вищевказаним рішенням
місцевого суду позивач звернувся до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить це рішення скасувати та
прийняти нове яким задовольнити його
позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
місцевий суд ухвалюючи рішення дійшов
помилкового висновку про те, що під
охорону передавалась лише земельна
ділянка без матеріальних цінностей які
на цій знаходилась, тоді як договором
визначено до від охорону передаються
матеріальні цінності, що знаходяться
на ділянці. Скаржник також зазначив, що
суд не врахував надані ним докази, які
підтверджують понесення ним збитків
які відповідач, згідно приписів
чинного законодавства та умов
договору, зобов'язаний відшкодувати
йому (позивачу) в зв'язку з неналежним
виконання своїх зобов'язань за
договором.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.06.2014 р.,
зазначену апеляційну скаргу прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 08.07.2014 р. об 11:00 год., про що
сторони були належним чином
повідомлені.

У письмовому відзиві на скаргу
відповідач просив залишити її без
задоволення, а рішення місцевого
суду-без змін.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник скаржника (позивача) в
усних поясненнях наданих суду просив
задовольнити скаргу, скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
яким задовольнити його вимоги.

Представник відповідача в усних
поясненнях наданих суду просив
залишити скаргу без задоволення, а
рішення місцевого суду без змін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи, викладені в апеляційній
скарзі, відзиві на неї, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази та
обставини справи, а також перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та ці
обставини дослідив місцевий суд 01.05.2013
р. між відповідачем - ПП „СОБ"
(виконавець) та позивачем - ТОВ
„АС-ТРАНС ОДЕСА" (замовник) було
укладено Договір про надання охоронних
послуг (далі - Договір), згідно з яким
Відповідач зобов'язався надати
Позивачу охоронні послуги на об'єкті
розташованому за адресою: земельна
ділянка площею 3,7255 га; яка належить
Позивачу, і що знаходиться за адресою:
1664 км. автошляху С.Петербург-Київ-Одеса,
на території Усатівської сільської
ради Біляївського району Одеської
області.

Пунктом 1.2. Договору було встановлено,
що Охорона приступає до
безпосереднього виконання своїх
обов'язків за Договором на підставі
письмової заяви замовника, за умови
подання Замовником (позивачем) всіх
необхідних документів, передбачених
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України „Про затвердження ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з надання послуг, пов'язаних
з охороною державної та іншої
власності, надання послуг з охорони
громадян" від 01.12.2009 р.

Згідно 2.1.3 Договору Відповідач
зобов'язався забезпечити збереження
товарно-матеріальних цінностей, що
знаходяться на території об'єкту та
належать Позивачу.

Пунктом 6.Договору передбачена
відповідальність відповідача за
неналежне виконання зобов'язань за
договором.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що
Виконавець (відповідач) зобов'язаний
приймати участь у визначені розміру
шкоди та у знятті залишків
матеріальних цінностей, які
порівнюються за даними
бухгалтерського обліку на день події.
Розмір шкоди повинен бути
підтвердженим відповідними
документами.

Згідно пункту 6.4. Договору, неналежне
виконання виконавцем (відповідачем)
своїх обов'язків (п. 6.1.) встановлюється
шляхом складання Сторонами
відповідного Акту про неналежне
надання послуг по охороні об'єкту і сам
цей акт є підставою для пред'явлення
позивачем вимог до відповідача про
відшкодування збитків.

Аналіз умов зазначеного договору надає
можливість зробити висновок, що цей
договір за своєю правовою природою є
договором про надання послуг з охорони,
а відтак при вирішення спору по
взаємовідносинам сторін за цим
договором, зокрема виконання його умов
та відповідальності за невиконання
зобов'язань за ним, крім умов договору ,
слід керуватись загальними нормами
зобов'язального права, а також гл. 63
(послуги) і гл. 66 ЦК України
(зберігання), зокрема ст.. 978 цього
Кодексу, Законом України „Про охоронну
діяльність" і підзаконними актами які
регулюють охоронну діяльність.

Згідно ст.. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно частини другої вказаної статті
положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до приписів ст.. 906 ЦК
України (відповідальність виконавця за
порушення договору про надання послуг)
Збитки, завдані замовнику невиконанням
або неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно приписів ст.. 978 ЦК України
(договір охорони) за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст.. 8 Закону України, від
22.03.2012, № 4616-VI "Про охоронну діяльність"
суб'єкт охоронної діяльності надає
послуги з охорони на підставі договору,
укладеного із замовником у письмовій
формі відповідно до законодавства.

У договорах про надання послуг з
охорони майна та фізичних осіб
відповідно до положень Цивільного
кодексу України визначаються умови
відшкодування суб'єктом охоронної
діяльності шкоди, заподіяної через
неналежне виконання ним своїх
зобов'язань.

Замовник послуг з охорони майна
зобов'язаний надати суб'єкту охоронної
діяльності для ознайомлення оригінали
документів або завірені в
установленому порядку їх копії, що
підтверджують його право володіння чи
користування майном на законних
підставах, охорона якого є предметом
договору, а також правомірність
знаходження такого майна,
транспортного засобу чи особи у
визначеному місці охорони.

Враховуючи приписи вищевказаних
правових норм, а також наказу
Міністерства внутрішніх справ України,
зареєстрованого Міністерством юстиції
України 25 грудня 2009 р. за № 1248/17264 (якій
був чинний на момент укладання
договору) та наказу Міністерства
внутрішніх справ від 15.04.2013р. №365 „Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження охоронної діяльності",
зареєстрованого 16.05.2013р. Міністерством
юстиції України за № 757/23289 (чинний на
час споєння крадіжки), у договорах про
надання послуг з охорони слід
обов'язково визначати майно (об'єкти)
які передаються/приймаються під
охорону і замовник послуг з охорони
майна зобов'язаний надати суб'єкту
охоронної діяльності для ознайомлення
оригінали документів або завірені в
установленому порядку їх копії, що
підтверджують його право володіння чи
користування майном на законних
підставах, охорона якого є предметом
договору, а також правомірність
знаходження такого майна,
транспортного засобу чи особи у
визначеному місці охорони.

З умов договору вбачається, що
відповідач взяв на себе зобов'язання
надати позивачу охоронні послуги на
об'єкті розташованому на земельній
ділянці, яка належить позивачу (п.11.
договору) та забезпечити збереження
товарно-матеріальних цінностей на
вказаній території (п.1.3 договору).

З викладеного вбачається, що при
укладанні договору сторони не
визначили конкретно, крім земельної
ділянки, який саме об'єкт та/або
товарно-матеріальні цінності здаються
/приймається від охорону .

Докази того, що позивач на виконання
приписів ст..8 Закону України, "Про
охоронну діяльність" та вищезазначених
наказів МВС України надавав
відповідачу для ознайомлення
оригінали документів або завірені в
установленому порядку їх копії, що
підтверджують його право володіння чи
користування майном на законних
підставах, охорона якого є предметом
договору, а також правомірність
знаходження такого майна, у
визначеному місці охорони , (крім
земельної ділянки) в матеріалах справи
відсутні.

За таких обставин не можна визнати та
вважати, що відповідач прийняв в
установленому законодавством порядку
під охорону будь-який об'єкт та/або
товарно-матеріальні цінності, що
належали позивачу, крім земельної
ділянки, і що в нього відповідно
виникли зобов'язання з їх збереження та
відповідальність за їх знищення,
псування, крадіжку тощо.

Надані позивачем суду першої інстанції
договір підряду в капітальному
будівництві №05/02/01 від 05.03.2013 р. (а.с.82-86),
акт приймання робіт форми №КБ-2в від
21.06.2013 р. (а.с.30-52) і довідка про вартість
виконаних робіт форми №КБ-3 від 26
червня 2013 р. (а.с.21-22), на які скаржник
посилається у скарзі і які на його
думку безпідставно не прийняті судом
першої інстанції до уваги, на
переконання колегії суддів, лише
підтверджують, що на земельній ділянці,
яка приймалась відповідачем від
охорону, на замовлення позивача
сторонньою особою були виконані роботи
з „зовнішнього електропостачання
торговельного центру" на загальну суму
1637,94740 тис. грн.

Проте, як вбачається з цих документів
ці роботи були виконані (завершені) 21
червня 20013 р., тобто після укладання
договору надання послуг з охорони і
відповідно, результат цих робіт
(встановлене обладнання) не міг
передаватись відповідачу від охорону
на час укладання договору, оскільки
воно ще не існувало (не було
встановлено), а докази того, що це
обладнання передавались під охорону
під час дії договору (в процесі
здійснення та/ або після завершення
робіт) позивач суду не надав, як не дав
доказів того, що надав відповідачу
документацію на це обладнання згідно
приписів ст.8 Закону „Про охоронну
діяльність".

Слід також звернути увагу, що позивач
просив стягнути з відповідача збитки
які виникли в нього у зв'язку з
неналежним виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором з
посиланням на те, що в ніч з 23 на 24 липня
2014р. було здійснено крадіжку належного
йому майна, що находилося від охороною
відповідача, що підтверджується
крадіжка) повідомленням про початок
досудового розслідування від 25.07.2013 р. і
саме на це повідомлення, серед іншого,
посилається скаржник у скарзі в
обґрунтування своєї позиції.

Однак в цьому повідомленні зазначено
що скоєно крадіжку майна загальною
вартістю 40 000 грн. (а.с12), а позивач
вимагає до стягнення 77 450,54 грн., тобто
сума збитків від безпосередньої
крадіжки та заявлена позивачем сума не
співпадають, а відтак це повідомлення
не доводить що позивач поніс збитки у
визначеній в позові сумі.

Надані позивачем суду першої інстанції
додаткова угода від 10.10.2013 р. до
договору підряду в капітальному
будівництві № 05/02/01 від 05.03.2013 р. (а.с.87),
акт приймання робіт форми №КБ-2в від
14.10.2013 р. (а.с.25-29) і довідка про вартість
виконаних робіт форми №КБ-3 від 14.10.2013 р.
(а.с.23-23) на суму 77,45054 тис. грн. та
платіжні доручення позивача по
перерахуванню грошових сум за вказані
у них роботи, на які скаржник
посилається у скарзі і які на його
думку безпідставно не прийняті судом
першої інстанції до уваги, на
переконання колегії суддів, лише
підтверджують, що сторонньою особою на
замовлення позивача дійсно були
виконані роботи з реконструкції
обладнання ЗТП і позивач оплатив їх,
однак не доводять, що саме в результаті
крадіжки позивач змушений був
виконати ці роботи і саме на цю суму,
щоб відновити стан обладнання.

Слід також зазначити, що згідно п.6
договору відповідач несе
відповідальність за неналежне
виконання своїх зобов'язань в межах 50 000
грн.

Колегія суддів також звертає увагу, і
на це послався місцевий суд у рішенні,
що сторони у договорі (п.6.4 і п.6.5) чітко
визначили порядок встановлення
(підтвердження) факту неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором, а саме цей
факт встановлюється шляхом складання
сторонам відповідного акту і сам цей
акт згідно умов договору є підставою
для пред'явлення позивачем вимог до
відповідача про відшкодування збитків.

Крім того згідно п. 6.3. Договору
Виконавець (відповідач) зобов'язаний
приймати участь у визначені розміру
шкоди та у знятті залишків
матеріальних цінностей, які
порівнюються за даними
бухгалтерського обліку на день події.
Розмір шкоди повинен бути
підтвердженим відповідними
документами.

Позивач у порушення приписів ст.. 33 ГПК
України не надав суду доказів того, що
такий акт складався та/або що він
звертався до відповідача з пропозицією
його скласти, а той відмовив у його
складанні та що він (позивач) залучав
(пропонував) відповідача приймати
участь у визначені розміру шкоди та у
знятті залишків матеріальних
цінностей, а без цього акту факт
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором та
розмір шкоди не можливо вважати
доведеним.

Заявлена позивачем відповідачу
претензія, на яку посилається скаржник
у скарзі, на переконання колегії суддів
не може замінити передбачений
договором акт і вона (претензія) не може
вважатись належним та допустимим
доказом, який підтверджує факт
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором, а
відтак ця претензія обґрунтовано не
прийнята судом першої інстанції до
уваги.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у порушення
приписів ст.. 33 ГПК України не довів
належними, допустимими та достатніми
доказами того факту, що він передав, а
відповідач прийняв від охорону вказані
товарно-матеріальні цінності і що
відповідно він (відповідач) повинен
нести відповідальність за їх
збереження та відшкодувати позивачу
збитки у зв'язку з їх крадіжкою .

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
обґрунтовано відмовив позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
22.03.2012 р. Про судове рішення" рішення
господарського суду повинно
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що бе руть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення суду є: 1) неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд
повністю встановив та дослідив
фактичні обставини справи дав повну та
всебічну оцінку наявним у ній доказам
та правильно застосував норми
матеріального права, тобто рішення
місцевого суду відповідає
вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній
скарзі доводи, як зазначалось вище, не
спростовують висновків місцевого суду
та не доводять їх помилковість, а тому
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позову

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.49,99,101- 105ГПК України, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 30.05.2014 р. по справі № 916/1062/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „АС -ТРАНС ОДЕСА" -
без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено і
підписано 08.07.2014 р.

Головуючий суддя
Мирошниченко М.А.

Судді
Головей В.М.

Шевченко В.В.