м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8377/14 09.07.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Розівський
елеватор»доАграрного
фондупростягнення 7 111,28 грн.Суддя Босий
Представники сторін:
від позивача:Панкєєв Я.В.від
відповідача:Деруга Н.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Розівський елеватор» (надалі -
«Товариство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Аграрного фонду про
стягнення 108 399,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договорів складського
зберігання зерна №339 від 21.07.2009 р. та
№178/10 від 28.05.2010 р. позивачем здійснено
зберігання майна відповідача, а
відповідачем належним чином
зобов'язання з внесення плати за
зберігання не виконано, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у розмірі 101 288,12
грн. Крім того, позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
грошових коштів у розмірі 7 111,28
грн., розрахованих як вартість товару,
відвантаження якого було здійснено за
дорученням відповідача та на виконання
умов зазначених договорів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.05.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 р. (з урахуванням ухвали
від 04.06.2014 р.) розгляд справи відкладено
до 09.07.2014 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача та
невиконанням ним вимог ухвали суду.
07.07.2014 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що заборгованість у розмірі 101 288,12
грн. у нього відсутня на підставі
укладення договору відступлення права
вимоги, а підстави для оплати грошових
коштів у розмірі 7 111,28 грн. відсутні з
огляду на непогодження умовами
укладених договорів його обов'язку з
оплати вартості відвантаження
09.07.2014 р. від представника позивача
надійшла заява про залучення ДП
«Агросервіс-2000» до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача. Судом в
задоволенні вказаного клопотання
позивача відмовлено з огляду на
недоведеність ним яким чином рішення у
даній справі може вплинути на права та
обов'язки такої особи.
Крім того, 09.07.2014 р. представником
позивача подано до суду заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
відповідач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 7
111,28 грн. Вказана заява приймається
судом для подальшого розгляду.
Представник позивача в судове
засідання з'явився, надав пояснення по
суті спору, позовні вимоги з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог підтримав у
Представник відповідача в судове
засідання з'явилася, на виконання вимог
ухвали суду надала пояснення по справі,
проти задоволення позовних вимог
заперечувала з огляду на викладені у
відзиві на позовну заяву обставини.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2009 р. та 28.05.2010 р. між Філією
«Якимівський елеватор» Відкритого
акціонерного товариства «Розівський
елеватор» (після зміни найменування -
Товариство) (зерновий склад) та
Аграрним фондом (поклажодавець) було
укладено договори складського
зберігання зерна №339 та №178/10
відповідно (надалі - «Договори»).

Відповідно до п. 1.1. Договорів
відповідач зобов'язується передати на
зберігання зерновому складу зерно
пшениці (об'єктів державного цінового
регулювання), якість яких відповідає
діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою
вагою в кількості, яка визначається по
фактичній кількості зерна, що надійшло
на карточку відповідача і
засвідчується відповідними
складськими документами, а позивач
зобов'язується прийняти таке зерно для
зберігання на визначених цим договором
умовах і в установлений строк
повернути його відповідачу або особі,
зазначеній ним як одержувач у стані,
передбаченому цим договором та
законодавством України.

Відповідно до п. 4.4 Договорів
поклажодавець сплачує вартість послуг
із зберігання зерна з моменту передачі
зерна поклажодавця на зберігання
зерновому складу на підставі актів
виконаних робіт та розрахунку обсягів
коштів зберігання зерна як об'єкту
державного цінового регулювання.

21.04.2011 р. відповідач надав позивачу
дозвіл на відвантаження зерна, а саме
пшениці 3 кл. 2010 року урожаю, кількістю
183,507 тон, переданої за складською
квитанцією АУ №429026 від 22.09.2010 р.

На виконання умов Договорів та дозволу
відповідача на відвантаження
позивачем було відвантажено товар
масою 183,170 тон вартістю 7 865,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що
на думку позивача, відповідачем в
порушення умов договору не було у
повному обсязі сплачено вартість
наданих послуг, у зв'язку з чим позивач
вказує на існування заборгованості у
розмірі 7 111,28 грн.

Договори є договорами зберігання
зерна, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 66 Цивільного
кодексу України, Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні».

Вказані Договори є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону
України «Про зерно і ринок зерна в
Україні» зберігання зерна - це комплекс
заходів, що включають приймання
доробку, зберігання і відвантаження
зерна; складські документи на зерно - це
товаророзпорядчі документи, що
видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
повернути його володільцеві такого
документа.

Статтею 43 Закону України «Про зерно і
ринок зерна в Україні» передбачено, що
якщо зерновий склад приймає зерно на
зберігання без видачі простого або
подвійного складського свідоцтва, то
для підтвердження прийняття зерна на
зберігання він повинен видати
складську квитанцію.

Згідно п. 3.1.1., п. 3.1.6. Договорів зерновий
склад зобов'язаний прийняти від
поклажодавця зерно фактичної якості,
але не вище обмежувальних кондицій,
забезпечити його належне зберігання у
повному обсязі та здійснити відпуск
поклажодавцеві всієї кількості зерна,
що фактично зберігається на день
відпуску. Зберігати зерно протягом
строку, визначеного в договорі.

Відповідно до складської квитанції на
зерно №1425 (серії АУ №429026) від 22.09.2010 р.
зерновий склад (позивач) прийняв на
зберігання від Аграрного фонду
(відповідача) на підставі договору
складського зберігання №178/10 від 28.05.2010
р. зерно пшениці 3 класу вагою 183,507
тонни.

Пунктом 3.1.4 Договору №178/10 від 28.05.2010 р.
визначено, що зерновий склад
зобов'язаний надати додаткові послуги
у разі одержання від поклажодавця
замовлення на такі послуги.

Із матеріалів справи вбачається, що
21.04.2011 р. відповідач надав позивачу
дозвіл на відвантаження зерна №41-09/1250,
а саме пшениці 3 кл. 2010 року урожаю,
кількістю 183,507 тон, переданої за
складською квитанцією АУ №429026 від
22.09.2010 р., на користь ДП «Агросервіс -
2000».

На виконання умов Договору №178/10 від
28.05.2010 р. та дозволу відповідача на
відвантаження позивачем було
відвантажено товар масою 183,170 тон
вартістю 7 865,00 грн., що підтверджується
товарно-транспортними накладними №001005
від 29.04.2011 р. №001006 від 29.04.2011 р. та №001007
від 29.04.2011 р., а також квитанцією про
приймання вантажу №47793997 від 29.04.2011 р.

Згідно з п. 3.3.2 Договору № 178/10 від 28.05.2010
р. поклажодавець зобов'язаний
своєчасно розрахуватися за надані
послуги з приймання, зберігання,
відвантаження, а також надані
додаткові послуги в порядку,
визначеному п.п. 3.1.4 цих договорів.

Гарантійним листом №41-09/1340 від 29.04.2011 р.
відповідач гарантував позивачу
належне виконання своїх обов'язків
щодо оплати послуг зберігання та
відвантаження, а також просив
здійснювати відвантаження зерна у
відповідності до наданих дозволів.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Сторонами не було визначено строків
виконання зобов'язання, оскільки
видаткові накладні, якими оформлено
правочин, не містять строку виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Листами №538 від 20.08.2013 р. та №540 від
21.08.2013 р. позивач звертався до
відповідача з вимогою оплатити
вартість послуг за відвантаження
товару, здійсненого на виконання
дозволу №41-09/1250 від 21.04.2011 р., у розмірі 7
111,28 грн.

При цьому, матеріали справи свідчать
про порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасного внесення
плати за обумовлені договором послуги
(зокрема, відвантаження товару), в
результаті чого виникла
заборгованість, яка за обґрунтованими
розрахунками позивача складає 7 111,28
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів на
спростування заявленої до стягнення
суми заборгованості та її розміру
відповідачем не подано.

Суд відзначає, що стороною за Договором
№178/10 від 28.05.2010 р. виступає Аграрний
фонд, який взяв на себе зобов'язання
оплатити послуги зберігання зерна.

При цьому, згідно приписів статті 1
Закону України «Про зерно і ринок зерна
в Україні» відвантаження зерна є
заходом, який в розумінні норм чинного
законодавства включається до поняття
«зберігання зерна», а відтак посилання
відповідача на те, що послуги
відвантаження товару не є предметом
укладеного сторонами Договору є
безпідставними.

Крім того суд враховує, що зазначення в
дозволі на відвантаження товару
№41-09/1250 від 21.04.2011 р. про здійснення
такого відвантаження за власні кошти
позивача не звільняє відповідача від
обов'язку виконати умови п. 3.3.2 Договору
№178/10 від 28.05.2010 р. в частині оплати
вартості відвантаження, що додатково
підтверджується гарантійним листом
№41-09/1340 від 29.04.2011 р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Аграрним фондом обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення її від відповідальності за
порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства про стягнення з Аграрного
фонду заборгованості у розмірі 7 111,28
грн. є правомірними та обґрунтованими,
а тому задовольняються судом в повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Розівський
елеватор» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.
Київ, вул. Грінченка, 1;
ідентифікаційний код 33642855) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Розівський елеватор» (49033, м.
Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграда, 122; ідентифікаційний код
00954337) заборгованість у розмірі 7 111 (сім
тисяч сто одинадцять) грн. 28 коп. та
судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя
В.П. Босий