ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р. Справа № 926/603/14

За позовом Чернівецької митниці
Міндоходів, м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Чернівці

про розірвання договору, повернення
майна та сплату штрафу

Суддя М.О. Гурин

Представники:

від позивача - Семенюк О.Ю., представник
за довіреністю від 27.08.2013р.; Орловська
Ю.М., представник за довіреністю від
08.01.2014р.

від відповідача - ОСОБА_4 (власник
майна), представник за довіреністю від
05.04.2008р.; ОСОБА_5, представник за
довіреністю від 12.05.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька митниця
Міндоходів звернулася з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
розірвання договору, повернення майна
та сплату штрафу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
обґрунтовує позов невиконанням з боку
відповідача умов договору збереження
№310 від 23.10.2013 р. (в редакції договору
зберігання від 16.01.2014 р. №50), що призвело
до необхідності звернення до суду з
вищевказаним позовом.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 15.04.2014 р.
порушено провадження у справі, її
розгляд призначено у судовому
засіданні на 13.05.2014 р.

Відповідно до ухвали від 13.05.2014 р. про
самовідвід судді Желіка Б.Є. призначено
повторний автоматизований розподіл
справи №926/603/14 та передано справу на
розгляд судді Гурину М.О.(розпорядження
від 13.05.2014 року).

12.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Чернівецької
області відповідачем подано відзив на
позов, в якому просить відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

02.06.2014 р. до господарського суду
Чернівецької області надійшло
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі мотивоване тим, що
однією з обставин, якою Позивач
обґрунтовує позов є ненадання
Відповідачем допуску до складських
приміщень (АДРЕСА_1) - 10 квітня 2014р. За
результатами такого не допуску
Чернівецькою митницею Міндоходів було
складено протокол про порушення митних
правил від 18.04.2014р. № 0349/40802/14, у
відношенні ОСОБА_1 та на підставі
вказаного протоколу винесено
Постанову про порушення митних правил
від 19.05.2014р. № 0349/40802/14, якою ОСОБА_1
визнано винною у вчиненні порушення
митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 474
МК України та накладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу розміром 500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Не
погоджуючись із вищевказаною
постановою ОСОБА_1 звернулась до
Першотравневого районного суду м.
Чернівці з адміністративним позовом (в
порядку ст. 529 МК України), яким просила
скасувати таку постанову, а також
визнати протиправними дії посадових
осіб Чернівецької митниці Міндоходів
про проведенню перевірки 10 квітня 2014р.
Ухвалою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 30.05.2014р. (суддя
Піхало Н.В.) провадження по вказаній
справі відкрито.

06.06.2014 р. господарським судом
Чернівецької області отримано заяву
позивача про уточнення позовних вимог
в якій останній просить:

- Прийняти дану заяву про уточнення
позовних вимог до судового розгляду;

- Розірвати Договір зберігання №310
від 23.10.2013 та Договір зберігання від
16.01.2014 №50 укладених між Чернівецькою
митницею Міндоходів та ФОП ОСОБА_1;

- Зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути
майно Чернівецькій митниці Міндоходів,
а саме: «м'ясо морожене куряче
механічної обвалки (фарш). Тепловій,
кулінарній обробці та консервуванню не
піддавалося, харчові добавки -
відсутні. Чиста вага - 21145 кг, 1680
поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД »;

- Стягнути з ФОП ОСОБА_1 штраф у
сумі 133000,80 грн. на рахунок Чернівецької
митниці Міндоходів, ,
банк платника ГУДКСУ у Чернівецькій
області, МФО 856135, р/р 5590.

19.06.2014 р. представниками відповідача
подано письмові пояснення де подано
свої заперечення на заяву про
уточнення позовних вимог.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, востаннє у судовому
засіданні 26.06.2014 р. оголошено перерву до
07.07.2014 р.

На день розгляду справи представники
позивача просили прийняти заяву про
уточнення позовних вимог до розгляду,
заперечували проти задоволення
клопотання про зупинення провадження у
справі, уточнені позовні вимоги
підтримали, наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Представники відповідача заперечували
проти прийняття заяви про уточнення
позовних вимог, задоволення позову та
просили залишити клопотання про
зупинення провадження у справі без
розгляду.

Суд заслухав пояснення учасників
судового засідання стосовно
заявленого відповідачем клопотання
про зупинення провадження у справі №
926/603/14 за позовом Чернівецької митниці
Міндоходів до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання
договору, повернення майна та сплату
штрафу до вирішення справи за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міндоходів щодо
оскарження постанови Чернівецької
митниці Міндоходів по справі про
порушення митних правил № 0349/40802/14 від
19.05.2014р.

Ухвалою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 30.05.2014р. відкрито
провадження по справі за позовом
ОСОБА_1 до Чернівецької митниці
Міндоходів (в порядку ст. 529 МК України)
про скасування постанови про порушення
митних правил від 19.05.2014р. № 0349/40802/14, а
також визнання протиправними дії
посадових осіб Чернівецької митниці
Міндоходів про проведенню перевірки 10
квітня 2014р.

Однак станом на день розгляду справи за
твердженням представників позивача, що
не заперечується представниками
відповідача, дана справа судом
вирішена, у задоволенні позову
відмовлено та рішення поданій справі
набрало законної сили.

Крім того, Господарський процесуальний
кодекс України передбачає два види
зупинення провадження у справі:
обов'язковий, зазначений в законі, за
наявності якого господарський суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і
факультативний, необов'язковий для
господарського суду, але який
застосовується на його розсуд.

Однак, виходячи зі змісту норми ч. 1 ст. 79
ГПК України, необхідною передумовою
для застосування обов'язкового виду
зупинення провадження у справі мають
бути обставини, що унеможливлюють її
розгляд по суті заявлених позовних
вимог до вирішення пов'язаної з нею
іншої справи, що розглядається іншим
судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі.

Таким чином, господарський суд зупиняє
провадження у справі у разі об'єктивної
неможливості вирішення спору без
встановлення відповідних обставин
справи і фактів, що мають суттєве
значення для вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, суд не
вбачає підстав для зупинення
провадження у справі до справи
№725/306/14-а, оскільки не має перешкод для
розгляду цієї справи.

Розглянувши заяву представника
позивача про уточнення позовних вимог,
суд встановив.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі змінити підставу або предмет
позову, збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд зазначає, що позивач в даній заяві
фактично не змінює ні предмет позову ні
підставу, також, не збільшується та не
зменшуються самі позовні вимоги.
Позивач фактично конкретизував
позовні вимоги та привів їх у
відповідність до статті 20
Господарського кодексу України.

Так у позовній заяві позивач просив:

- розірвати Договір зберігання №310 від
23.10.2013 р. (в редакції Договору
зберігання від 16.01.2014 №50) в той час як у
заяві просить: "Розірвати Договір
зберігання №310 від 23.10.2013 та Договір
зберігання від 16.01.2014 №50 укладених між
Чернівецькою митницею Міндоходів та
ФОП ОСОБА_1";

- зобов'язати ФОП ОСОБА_1 надати доступ
працівникам митниці до приміщення та
повернути майно в той час як у заяві
просить: "Зобов'язати ФОП ОСОБА_1
повернути майно Чернівецькій митниці
Міндоходів, а саме: «м'ясо морожене
куряче механічної обвалки (фарш).
Тепловій, кулінарній обробці та
консервуванню не піддавалося, харчові
добавки - відсутні. Чиста вага - 21145 кг,
1680 поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД ";

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі
120% вартості майна, зданого на
зберігання майно в той час як у заяві
просить: "Стягнути з ФОП ОСОБА_1 штраф у
сумі 133000,80 грн. на рахунок Чернівецької
митниці Міндоходів, ,
банк платника ГУДКСУ у Чернівецькій
області, МФО 856135, р/р 5590".

З огляду на вищевикладене, суд приймає
заяву представника позивача про
уточнення позовних вимог до розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
у справі, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд встановив таке.

У відповідності до статті 238 Митного
кодексу України ФОП ОСОБА_4
(представник відповідача по справі)
було передано 23.10.2013 на зберігання
Чернівецькій митниці Міндоходів по
уніфікованій митній квитанції МД-1
серія КВ №601534 (а.с. 153) ввезеного ним на
митну територію товар, не оформлений у
митному режимі: «м'ясо морожене куряче
механічної обвалки (фарш) тепловій,
кулінарній обробці та консервуванню не
піддавався, що знаходиться на 21
палетті», у зв'язку із тим, що в нього
відсутні кошти для сплати митних
платежів.

Вказаний товар за своїми товарними
характеристиками підлягає зберіганню
при температурі -18 градусів по Цельсію.
Одночасно ФОП ОСОБА_4 було
запропоновано приміщення, яке
відповідає вимогам зберігання даного
виду товару (холодильна камера) по
АДРЕСА_1, яке раніше було складом
тимчасового зберігання закритого типу
та власник складу ФОП ОСОБА_1 може
прийняти даний товар на відповідальне
зберігання, що підтверджується заявою
від 17.10.2013 (а.с. 21).

Згідно пункту 4 ст. 239 Митного кодексу
України товари, які через свої
властивості не можуть зберігатися на
складі органу доходів і зборів, за
рішенням керівника органу доходів і
зборів або особи, яка виконує його
обов'язки, можуть передаватися
органами доходів і зборів на
зберігання підприємствам, на складах
яких створено необхідні умови для
належного зберігання таких товарів.
Для цілей цього Кодексу таке
зберігання вважається зберіганням на
складі органу доходів і зборів.

Зберігатися такі товари на складі
митного органу можуть протягом 90 днів
(частина 1 статті 240 Митного кодексу
України).

У зв'язку із відсутністю у митниці
приміщення (холодильної камери), яке б
забезпечувало зберігання товару з
відповідною температурою, митниця
прийняла рішення №40800/0058 від 23.10.2013 р.
про створення зони митного контролю в
приміщенні площею 25,55 кв.м. (холодильна
камера) на складі де прийнято на
зберігання Майно, який належить ФОП
ОСОБА_1 та розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 18).

23.10.2013 року між Чернівецькою митницею
Міндоходів (далі - Митниця, позивач) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(далі - Підприємство, відповідач) був
укладений Договір зберігання №310 (а.с.
13-14).

Пунктом 1.1. даного договору
встановлено, що Митниця передає, а
Підприємство приймає на зберігання з
23.10.2013 року до моменту звернення
Митниці включно та зобов'язується
повернути Митниці у схоронності майно,
передане на зберігання згідно акту
приймання-передачі майна.

Право власності на Майно до
Підприємства не переходить (п.1.2.
договору).

23.10.2013 відповідно до наказу Державної
митної служби України від 30.05.2012 №627
«Про затвердження Порядку складу
митного органу», вказаного Договору
ФОП ОСОБА_1 було передано на зберігання
майно «м'ясо морожене куряче
механічної обвалки (фарш). Тепловій,
кулінарній обробці та консервуванню не
піддавалося, харчові добавки -
відсутні. Чиста вага - 21145 кг, 1680
поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД »,
вартість якого становить 110834,00 грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі майна (а.с. 17).

Відповідно до п.3.2. Договору приміщення
підприємства, де зберігається передане
Митницею майно вважається складом
митного органу.

Отже, в порядку статті 239 Митного
кодексу України приміщення, яке
використовується митним органом є
складом митного органу.

Відповідно до статті 546 Митного кодексу
України митниця є митним органом, який
у зоні своєї діяльності забезпечує
виконання завдань, покладених на
органи доходів і зборів та має рахунки
в органах, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Розміщення замовлення, укладення
договору, придбання товару, послуги чи
здійснення інших аналогічних операцій
протягом бюджетного періоду, за якими
розпорядником бюджетних коштів взято
зобов'язання без відповідних бюджетних
асигнувань або з перевищенням
повноважень, встановлених цим Кодексом
та законом про Державний бюджет
України (рішенням про місцевий бюджет),
є недійсними. За такими операціями не
виникають бюджетні зобов'язання та не
утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних
бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім витрат,
що здійснюються відповідно до частини
шостої цієї статті) і не підлягають
оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Взяття таких зобов'язань є порушенням
бюджетного законодавства. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються.

Укладення та виконання договору
розпорядниками бюджетних коштів може
здійснюватися в межах бюджетного
періоду (один календарний рік), так як
необхідно враховувати обсяг реального
фінансування, передбаченого у
кошторисі на поточний рік.

Усі бюджетні призначення втрачають
чинність після закінчення бюджетного
періоду, за винятком тих випадків, коли
окремим законом передбачені
багаторічні бюджетні призначення (ч.7
ст. 23 Бюджетного кодексу України).

Згідно листа Головного управління
державної казначейської служби
України у Чернівецькій області від
11.01.2013 зазначено, що договори, які
будуть подаватись на опрацювання в
органи казначейства із порушенням норм
законодавства, будуть повертатися без
виконання, тобто без реєстрації
відповідних зобов'язань. Термін
виконання за договорами які подаються
з реєстром зобов'язань не повинен
перевищувати бюджетний рік (а.с.155).

У зв'язку із закінченням бюджетного
року та необхідністю в продовженні
зберіганні Майна, митниця як бюджетна
організація 16.01.2014 уклала Договір
зберігання з ФОП ОСОБА_1 за №50 у новому
бюджетному 2014 році для подальшого
виконання в частині оплати договірних
зобов'язань. При цьому Майно митниці за
першим договором не поверталося, а
продовжувалося перебувати на
зберіганні відповідно до Договору
зберігання від 16.01.2014 №50.

Договір зберігання від 23.10.2013 №310
виконаний лише в частині проведення
розрахунку за зберігання по 31.12.2013,
однак Майно продовжувало зберігатися
без повернення власнику в силу
Договору від 16.01.2014 №50 без складення
нового акта приймання-передачі Майна.

За приписами статті 938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
зберігати річ упродовж строку,
встановленого у договорі зберігання.

Приписами статті 949 Цивільного кодексу
України визначено обов'язок зберігача
повернути річ. Зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що договір зберігання №310
від 23.10.2013 р. припинив свою дію у зв'язку
з переходом всіх прав і обов'язків по
його виконанню у договір зберігання №50
від 16.01.2014 р., що не заперечується
представниками сторін у судовому
процесі.

Отже, названі норми закону та обставини
справи, а саме перехід зобов'язань по
договору зберігання №310 в договір
зберігання №50, свідчать про припинення
зобов'язань сторін, по договору
зберігання №310 від 23.10.2013 р., а відтак,
предмет спору в частині розірвання
договору зберігання №310 від 23.10.2013 р. у
даній справі відсутній.

Враховуючи вищевказане, договір
зберігання №310 від 23.10.2013 р. є
припиненим.

За таких обставин, враховуючи той факт,
що на момент звернення до суду договір
зберігання №310 від 23.10.2013 р. був
припиненим, позовна вимога позивача в
частині розірвання договору
зберігання №310 від 23.10.2013 р. є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Умови Договору зберігання від 23.10.2013
№310 та Договору зберігання від 16.01.2014
№50 є однаковими за змістом, один
предмет.

Так пунктами 1.1.-1.3. договору №50
визначено, що Митниця передає
Підприємству, а Підприємство приймає
на зберігання з 01 січня 2014 р. до моменту
звернення Митниці включно та
зобов'язується повернути Митниці у
схоронності майно, передане на
зберігання згідно акту
приймання-передачі майна. Право
власності на Майно до Підприємства не
переходить. Майно не може бути задіяне
в господарському обороті Підприємства
або бути передане ним третім особам.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2., 2.1.7., 2.1.8., 2.1.9.
договору №50 Підприємство приймає
Майно на зберігання через свого
представника, повноваження якого
підтверджуються довіреністю,
Забезпечує повне збереження Майна, а
після закінчення зберігання повертає
Митниці те саме Майно (для
індивідуально-визначених речей) або
рівну кількість речей того самого роду
і якості (для речей, визначених
родовими ознаками). Майно повинно бути
повернене в тому самому стані, у якому
воно було прийняте на зберігання. за
першою вимогою Митниці надає їй
можливість доступу до Майна і
перевірки умов зберігання. Витрати з
перевірки несе Сторона, що її
затребувала. Повертає Майно Митниці
повністю або частково за першою
вимогою останнього не пізніше 1-го дня з
дня одержання такої вимоги. Повертає
Майно повністю після припинення
Договору.

Пунктом 3.2. договору №50 сторони
встановили, що згідно пункту 4.3. Порядку
роботи складу митного органу
затвердженого наказом ДМСУ № 627 від
30.05.2012, приміщення Підприємства, де
зберігається передане Митницею майно
вважається складом митного органу.
Відповідно власник товару сплачує
плату за зберігання на складах митних
органів починаючи з 11-го дня зберігання
в розмірі визначеному наказом
Міністерства фінансів України від
15.06.2013 № 731.

У пункті 7.4. договору №50 передбачено, що
договір набирає чинності з 01.01.2014 і діє
до повного його виконання Сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
за приписами якої одною з підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
є договір.

Взаємовідносини сторін за договором
зберігання регулюються главою 66
Цивільного кодексу України, також, на
них поширюються норми глави 63 "Послуги.
Загальні положення" цього ж Кодексу.

Згідно статті 936 Цивільного кодексу
України за договором зберігання одна
сторона, зберігач, зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною, поклажодавцем, і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 937 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

За приписами статті 938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
зберігати річ упродовж строку,
встановленого у договорі зберігання.

Приписами статті 949 Цивільного кодексу
України визначено обов'язок зберігача
повернути річ. Зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Статтею 953
названого Кодексу унормовано, що
зберігач зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку наявним у справі
доказам, суд установив, що на виконання
умов договору позивач передав, а
відповідач прийняв на зберігання
«м'ясо морожене куряче механічної
обвалки (фарш). Тепловій, кулінарній
обробці та консервуванню не
піддавалося, харчові добавки -
відсутні. Чиста вага - 21145 кг, 1680
поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД ».
Крім того, судом також установлено, з
підтвердженням матеріалами справи та
не заперечується представниками
відповідача, що станом на день розгляду
справи у відповідача на
відповідальному зберіганні перебуває
дане майно.

28.01.2014 р. за вих. №24-70-05-16/01/0688
Чернівецька митниця Міндоходів
звернулася до власника товару ФОП
ОСОБА_4 з листом, яким повідомила
останнього про те, що 90-дений термін
перебування його товару на складі
митниці закінчився і що йому необхідно
повідомити митницю про намір стосовно
отримання товару. Крім того, було
вказано, що для того щоб отримати товар,
йому необхідно задекларувати його
відповідно до митного режиму та
сплатити митні платежі та складські
збори за зберігання даного майна на
складі митниці.

Відповідно до ст. 243 Митного кодексу
України товари, транспортні засоби
комерційного призначення, що
зберігаються на складах органів
доходів і зборів, за якими власник або
уповноважена ним особа не звернулися
до закінчення строків зберігання,
встановлених цим Кодексом, підлягають
реалізації, а у випадках, передбачених
законодавством, - безоплатній передачі
у володіння і користування або
переробці, утилізації чи знищенню, про
що відповідний орган доходів і зборів
повідомляє власника зазначених
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення або
уповноважену ним особу не пізніш як за
15 днів до закінчення строків
зберігання. Таке повідомлення не
направляється після закінчення
строків зберігання, зазначених у
частинах другій та п'ятій статті 240
цього Кодексу.

Постановою КМУ від 25 серпня 1998 N1340 (із
змінами та доповненнями - далі Порядок
1340) затверджено Порядок обліку,
зберігання, оцінки конфіскованого та
іншого майна, що переходить у власність
держави, і розпорядження ним. Даний
Порядок №1340 поширюється на майно,
термін зберігання якого під митним
контролем закінчився, а власник не
звернувся за ним в установлений Митним
кодексом України термін.

Дія Порядку №1340, зокрема поширюється
на майно, термін зберігання якого під
митним контролем закінчився, а власник
не звернувся за ним в установлений
Митним кодексом України термін.

Враховуючи те, що термін зберігання
товару на складі митниці закінчився і
те, що власник товару за ним не
звернувся, дане Майно перейшло в
розпорядження держави в особі
Чернівецької митниці Міндоходів та
підлягало передачі у реалізацію.

З цією метою на виконання п.2.1.7.
договору зберігання №50 від 16.01.2014 р.
позивач звернувся з до Відповідача
листом від 18.02.2014 №24-70-05-16/01/1414 (а.с. 25, 95)
факсимільним та електронним зв'язком, з
вимогою про надання доступу до
приміщення для передачі у реалізацію
швидкопсувного майна. Доказами
отримання даного листа відповідачем є
підтвердження факту отримання листа
представниками відповідача в ході
розгляду справи, а також електронне
повідомлення митниці про отримання
листа від 20.02.2014 р.

Однак, в порушення п.2.1.7. та п.2.1.8.
Договору №50 Відповідач та його
представники відмовились виконати
умови договору зберігання в частині
повернення переданого на зберігання
майна, яке находиться на зберіганні,
про що свідчить акт від 21.02.2014 року,
складений та засвідчений комісійно
(а.с. 95 на звороті).

20.02.2014 листом №24-70-03-02/01/1481 (а.с. 98-106)
митниця повторно вимагала з посиланням
на пункти Договору 2.1.7 та 2.1.8. надати
доступ до приміщення для передачі у
реалізацію майна. Направлявся такий
лист Відповідачеві на три адреси.
Перший примірник листа надсилався за
адресою АДРЕСА_2 та повернувся з
поштового відділення у зв'язку із
відсутністю адресата. Другий примірник
листа направлено на адресу АДРЕСА_1 і
також повернувся з поштового
відділення у зв'язку із відсутністю
адресата. Третій примірник листа
направлено за місцем проживання
Відповідача АДРЕСА_3, який згідно листа
Чернівецького обласного вузла
спеціального зв'язку від 15.05.2014 №01/07-68
був вручений 21.02.2014р. в 11.35 під паспортні
дані ОСОБА_7, яка являється мамою ОСОБА_1
та згідно Порядку приймання та
вручення відправлень спеціального
зв'язку вважається врученим
Відповідачу.

Однак, Відповідач знову порушив взяті
на себе договірні зобов'язання, а саме:
не надав доступу до приміщення та не
повернув Майно, тим самим порушив
виконання п.2.17. та п. 2.1.8 Договору
зберігання №50 від 16.01.2014 р.

08.04.2014 листом №24-70-05-01/15/2819 Митниця в
черговий раз звернулася до Відповідача
з вимогою про надання доступу до
складського приміщення для передачі у
реалізацію швидкопсувного майна. Лист
надісланий факсимільним зв'язком та
отриманий Відповідачем 09.04.2014, що
підтверджується самим Відповідачем у
своєму листі від 09.04.2014. Із змісту листа
відповідача слідує, що Відповідач
просить відкласти передачу майна до
моменту його повного одужання (а.с. 108).

Вимога митниці, викладена у листі від
09.04.2014 №24-70-05-16/01/2861 про надання доступу
до приміщення, містить повідомлення, що
в разі не невиконання даної вимоги
Відповідачем митниця змушена
розірвати договір, стягнути штраф та
притягнути її до адміністративної
відповідальності. Даний лист отримано
27.04.2014, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. Про
отримання листа факсимільним зв'язком
підтверджує та обставина, що 10.04.2014 р. в
присутності власника майна та
представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 було складено акт
про відсутність доступу до товарів, що
знаходяться під митним контролем для
безпосередньої передачі
швидкопсувного майна в реалізацію у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності відповідача (а.с. 32)

Суд надає критичної оцінки твердженням
представників відповідача про те, що
відповідач був позбавлений можливості
виконати покладені на неї обов'язки по
договору зберігання в частині
виконання п.п. 2.1.7. та 2.1.8. договору №50 у
зв'язку з об'єктивними причинами, а
саме: тимчасовою втратою
працездатності та смертю батька
оскільки дані обставини не відносяться
до категорії форс-мажорних та не
звільняють від виконання покладених на
сторону обов'язків. Крім того, у
відповідності до п. 2.1.1 договору №50
відповідач прийняв Майно на зберігання
через свого представника, повноваження
якого підтверджуються довіреністю. Як
встановлено з матеріалів справи у
спірному періоді у відповідача було як
мінімум два представника наділені
відповідними повноваженнями на
представлення інтересів відповідача
та вчинення відповідних дій, однак,
відповідач свідомо уникаючи виконання
покладених на нього договором
обов'язків систематично порушував
умова договору в частині забезпечення
доступу до приміщення через свого
представника та передачі майна із
зберігання, що призвело до закінчення
терміну придатності майна переданого
на зберігання та відповідно й до його
псування.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статті 949, 953 Цивільного кодексу України
передбачають, що зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Зберігач
зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з приписами ст. 13, 41 Конституції
України та ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Виходячи з того, що обов'язок зберігача
повернути річ зі зберігання за першою
вимогою передбачений нормами
наведеного законодавства та з огляду
на установлений судом факт направлення
такої вимоги, а саме надання доступу до
приміщення для передачі у реалізацію
швидкопсувного майна у відповідності
до п.п. 2.1.7. та 2.1.8. договору №50 і
неповернення позивачеві спірного
майна, суд прийшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
ФОП ОСОБА_1 повернути майно
Чернівецькій митниці Міндоходів, а
саме: «м'ясо морожене куряче механічної
обвалки (фарш). Тепловій, кулінарній
обробці та консервуванню не
піддавалося, харчові добавки -
відсутні. Чиста вага - 21145 кг, 1680
поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД ».

Щодо позовних вимог в частині
розірвання договору зберігання від
16.01.2014 №50 укладених між Чернівецькою
митницею Міндоходів та ФОП ОСОБА_1, то
вони підлягають задоволенню з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Загальний порядок укладення, змін і
розірвання цивільно-правових
договорів врегульовано Главою 53
Цивільного кодексу України. Порядок
укладення, зміни і розірвання
господарських договорів встановлено
Главою 20 Господарського кодексу
України.

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу
України договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

За приписами ст. 937 Цивільного кодексу
України договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу. Договір зберігання, за яким
зберігач зобов'язується прийняти річ
на зберігання в майбутньому, має бути
укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на
зберігання.

Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Згідно положень ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Нормами ст. 652 Цивільного кодексу
України визначена можливість
розірвання договору, у зв'язку з
істотною зміною обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору. Розірвання договору з цієї
підстави на вимогу заінтересованої
сторони в судовому порядку можливе за
наявності одночасно чотирьох умов,
зазначених у частині 2 статті 652
Цивільного кодексу України, а саме:

1) в момент укладення договору сторони
керувались тим, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначені норми та
надані позивачем докази на
підтвердження позовних вимог, суд
приходить до висновку, що позивачем
доведено факт істотного порушення
відповідачем умов договору зберігання
від 16.01.2014 р. №50, що призвело до
непридатності майна переданого на
зберігання для подальшої реалізації.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
ФОП ОСОБА_1 штрафу у сумі 133000,80 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 4.3. Договору № 50 встановлено, що
за невиконання умов Договору, які не
пов'язані з грошовими розрахунками,
винна Сторона зобов'язана сплатити
іншій Стороні штраф у розмірі 120%
вартості майна, зданого на зберігання.

За неодноразове порушення п.п. 2.1.7. та
2.1.8. договору, позивачем, у
відповідності до пункту 4.3. Договору
нарахована штраф в сумі 133000,80 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу (а.с. 40),
суд вважає дану вимогу правомірною у
зв'язку з чим задовольняє позовні
вимоги у цій частині.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин.

Відповідач не спростував позовних
вимог, натомість позов обґрунтований
належними доказами, а тому підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судові витрати слід покласти на
відповідача, з вини якого спір
доведений до розгляду у судовому
порядку у розмірі пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 12, 49, 82, 84, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати Договір зберігання
№310 від 23.10.2013 та Договір зберігання від
16.01.2014 №50 укладених між Чернівецькою
митницею Міндоходів та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_2).

3. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_2) повернути майно Чернівецькій
митниці Міндоходів, а саме: «м'ясо
морожене куряче механічної обвалки
(фарш). Тепловій, кулінарній обробці та
консервуванню не піддавалося, харчові
добавки - відсутні. Чиста вага - 21145 кг,
1680 поліблоків. Призначення - для
виробничих потреб. Код УКТЗЕД ».

4. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_2) штраф у сумі 133000,80 грн. на
рахунок Чернівецької митниці
Міндоходів, , банк
платника ГУДКСУ у Чернівецькій
області, МФО 856135, р/р 5590.

5. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_2) в дохід державного бюджету
судовий збір у сумі 3878,00 грн., отримувач
коштів УДКСУ у м. Чернівцях, код
отримувача 37978173, банк отримувача
ГУДКСУ у Чернівецькій області, код
банку 856135, рахунок отримувача 3002,
код класифікації доходів бюджету 22030001,
господарський суд Чернівецької
області, код 03500074.

6. В решті позову - відмовити.

7. Після набрання рішенням
законної сили видати накази.

Повне рішення складено 10.07.2014 р.

Суддя
М.О. Гурин