ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа № 914/1208/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Львівського комунального підприємства
"Львівавтодор", м. Львів № 430 від 04.06.2014 р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 20.05.2014р.

у справі № 914/1208/14

за позовом Державного підприємства
"Львівський державний інститут
проектування комунального будівництва
"Львівдіпрокомунбуд", м. Львів

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
"Львівавтодор", м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 43
561,63 грн.

За участю представників :

від позивача: Маргаль М.Б. - представник;

від відповідача: не з'явився;

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 20, 22 ГПК
України.

Клопотань про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 811 ГПК України,
учасниками судового процесу не
заявлено.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 20.05.2014р. у
справі №914/1208/14 ( суддя Деркач Ю.Б. )
позовні вимоги задоволено; стягнено з
ЛКП "Львівавтодор", м. Львів на користь
ДП "Львівський державний інститут
проектування комунального будівництва
"Львівдіпрокомунбуд", м. Львів
41 733,19 грн. основного боргу, 342,21 грн. 3%
річних, 1 486,23 грн. пені та 1 827,00 грн.
судового збору.

Львівським комунальним
підприємством "Львівавтодор", м. Львів
подано апеляційну скаргу № 430 від 04.06.2014
р., в якій просить частково скасувати
рішення суду та прийняти нове рішення,
посилаючись на те, що рішення суду
прийнято з неповним з»ясуванням
обставин справи. Скаржник вважає, що
суми пені та 3% річних розраховані
неправильно, що призводить до
безпідставного збільшення боргу
відповідача. Зокрема, скаржник
зазначає, що п.2.3 договору, в якому
сторони погодили, що замовник
зобов»язаний провести оплату за
виконані проектно-вишукувальні роботи
протягом 15 календарних днів з дня
підписання акту здавання-приймання
документації суперечить порядку
приймання-передачі документації,
встановленому в п.4.3 договору, оскільки
не враховує строк, необхідний для
перевірки отриманої проектної
документації.

Відповідач у судове засідання 08.07.2014р.
явку повноважного представника не
забезпечив, причин неявки не повідомив.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення та заперечення представника
позивача в судових засіданнях, суд
апеляційної інстанції встановив
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами укладено договір №4951 від
16.09.2013р. на виконання
проектно-вишукувальних робіт,
відповідно до умов якого (п.1.1) позивач
зобов'язувався на підставі вихідних
даних на проектування, наданих
відповідачем, своїми силами і засобами
виготовити згідно з державними
будівельними нормами та іншими
нормативними документами
проектно-кошторисну документацію по
об'єкту: "Реконструкція вул.
Городоцької (від. Будинку №5 до будинку
№11).

Згідно із п. 2.1. договору загальна
вартість проектних робіт відповідно до
протоколу погодження договірної ціни
(додаток 1), який є невід"ємною частиною
даного договору, становить 41 733,19грн., в
т.ч. ПДВ 5955,53 грн.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції встановлено, що позивачем
виконані умови договору щодо виконання
проектних робіт та передано проектну
продукцію відповідачу, що
підтверджується накладною №21 від
28.11.2013р. та Актом здачі-приймання від
28.11.2013р., який підписаний сторонами та
скріплений печатками підприємств.

Відповідно до п.2.3 договору замовник
бере на себе зобов»язання провести
оплату за виконані
проектно-вишукувальні роботи протягом
п»ятнадцяти календарних днів з дня
підписання акту здавання-приймання
документації.

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати виконаних
робіт по вказаному договору, в зв»язку
із чим у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість в розмірі
41 33,19грн.

В порядку досудового врегулювання
спору, позивачем направлено
відповідачу претензію №03/467 від 20.12.2013р.
з вимогою про сплату заборгованості,
яка залишена відповідачем без
відповіді та задоволення.

Вищенаведене стало підставою для
звернення позивача із позовною заявою
до відповідача про стягнення
заборгованості в розмірі 41 733,19грн.
основного боргу, 1486,23грн. пені за
прострочення платежу та 342,21 грн. 3%
річних.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та
ст..526 ЦК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. А за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах ставляться.
При цьому, до виконання господарських
договорів застосовуються положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Укладений сторонами договір № 4951 на
виконання проектно-вишукувальних
робіт від 16.09.2013р. за своєю правовою
природою відноситься до договорів
підрядного типу.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

За договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 887
Цивільного кодексу України, підрядник
зобов'язується розробити за завданням
замовника проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх.

За договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт замовник
зобов'язаний передати підрядникові
завдання на проектування, а також інші
вихідні дані, необхідні для складання
проектно-кошторисної документації.
Завдання на проектування може бути
підготовлене за дорученням замовника
підрядником. У цьому разі завдання стає
обов'язковим для сторін з моменту його
затвердження замовником.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 889
Цивільного кодексу України замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт.

Підрядник зобов'язаний передати
замовникові готову
проектно-кошторисну документацію та
результати пошукових робіт (п. 3 ч. 1 ст.
890 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Як зазначалось вище та правомірно
встановлено судом першої інстанції,
договірні зобов'язання позивачем
виконано, проектні роботи здійснено та
передано проектну продукцію
відповідачу, що підтверджується Актом
здачі-приймання від 28.11.2013р., який
підписаний сторонами, відповідачем
порушено зобов'язання щодо оплати за
виконані роботи згідно договору № 4951
від 16.09.2013р. на суму 41 733,19грн.. В
матеріалах справи відсутні та
сторонами не надані докази здійснення
відповідачем оплати 41 733,19грн. боргу
повністю чи частково, отже позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 41 733,19грн. основного
боргу судом першої інстанції
обгрунтовано задоволені.

Згідно з ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст.230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 5.4 договору та ст.ст. 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" позивачем правомірно
нараховано відповідачу пеню в розмірі
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу в сумі 1 486,23грн. за
період з 16.12.2013р. по 26.03.2014р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши правильність проведених
розрахунків 3% річних суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку про правомірність вимог
позивача щодо стягнення з відповідача
342,21 грн. 3% річних.

Відповідно до вимог ст.4.-7
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто
відповідності висновків, викладених у
судовому акті, дійсним обставинам
справи реалізується також положеннями
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи, наведені скаржником в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків суду першої інстанції,
скаржником належними та допустимими
доказами факту неналежного виконання
позивачем зобов'язань за договором не
доведено.

Не береться до уваги посилання
скаржника на те, що п.2.3 договору, в
якому сторони погодили, що замовник
зобов»язаний провести оплату за
виконані проектно-вишукувальні роботи
протягом 15 календарних днів з дня
підписання акту здавання-приймання
документації, суперечить порядку
приймання-передачі документації,
встановленому в п.4.3 договору, з огляду
на те, що договором є домовленість
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно із ст.627 Цивільного
кодексу України відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Проаналізувавши умови договору №4951
від 16.09.2013р. судова колегія дійшла
висновку, що п.2.3 договору, яким
замовник бере на себе зобов»язання
провести оплату за виконані
проектно-вишукувальні роботи протягом
п»ятнадцяти календарних днів з дня
підписання акту здавання-приймання
документації, не суперечить п.4.3
договору згідно якого, зокрема, у
випадку, якщо виконані роботи з
виготовлення документації не
відповідають умовам цього договору,
замовник має право потягом 10
календарних днів з дня отримання
документації подати письмово
мотивовану відмову від її приймання.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що рішення прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір
за розгляд апеляційної скарги
покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду
Львівської області від 20.05.2014р. у
справі №914/1208/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд
Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11.07.2014р..

Головуючий суддя
Галушко Н.А

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Орищин Г.В.