ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р.Справа № 922/2231/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с.
Подвірки до Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", м. Харків про стягнення 77216603,66
грн. за участю представників сторін:

позивача - Лагутін І.В., дов. № 33-05/31 від
07.07.2014 року

відповідача - Счастлива Я.О., дов. № 38-1867
від 28.05.2010 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 71838732,24 грн.
основного боргу, 3047273,36 грн. пені, 579228,70
грн. 3% річних та 1751369,36 грн. інфляційних
витрат за договором купівлі-продажу
теплової енергії № 763 від 30 грудня 2013
року.

Представник позивача у судовому
засіданні 23 червня 2014 року просить суд
прийняти заяву про збільшення розміру
позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23 червня 2014 року оголосив
усне клопотання про відкладення
розгляду справи для можливості
ознайомитися з заявою позивача про
збільшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 23 червня 2014 року
було вказано, що заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог буде
розглянуто у наступному судовому
засіданні, усне клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи було
задоволено та оголошено перерву до 08
липня 2014 року до 11 годин.

08 липня 2014 року судове засідання було
поновлено та продовжено у тому ж складі
суду.

Представник відповідача у судовому
засіданні 08 липня 2014 року оголосив усне
клопотання про відкладення розгляду
справи

Представник позивача у судовому
засіданні 08 липня 2014 року проти
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи не
заперечує.

У судовому засіданні 08 липня 2014 року
усне клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи було
задоволено та оголошено перерву до 14
липня 2014 року до 11 годин 40 хвилин.

14 липня 2014 року судове засідання було
поновлено та продовжено у тому ж складі
суду.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14 липня 2014 року просить суд
долучити до матеріалів справи відзив
на позовну заяву.

Суд, долучає до матеріалів справи
відзив відповідача на позовну заяву та
починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому
засіданні 14 липня 2014 року просить суд
прийняти заяву про збільшення розміру
позовних вимог та підтримує позов з її
урахуванням.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14 липня 2014 року та у відзиві
на позовну заяву позов визнає частково.

У судовому засіданні 14 липня 2014 року
було оголошено перерву до 15 липня 2014
року до 12 годин.

15 липня 2014 року судове засідання було
поновлено та продовжено у тому ж складі
суду.

Представник позивача у судовому
засіданні просить суд прийняти заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій просить стягнути з Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" 71838732,24 грн. основного боргу,
3047273,36 грн. пені, 579228,70 грн. 3% річних та
4537088,77 грн. інфляційних витрат.

Розглянувши заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог, суд
зазначає наступне.

Згідно частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

На підставі вказаного, суд приймає
надану позивачем заяву та продовжує
розгляд справи з її урахуванням.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримує заявлеі позовні
вимоги і просить їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позовну заяву
позов визнає частково, просить суд
зменшити розмір пені на 84,6%.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши
пояснення повноважних представників
сторін, судом встановлено наступне.

30 грудня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "Харківська
ТЕЦ-5" (позивачем) та Комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (відповідачем) був укладений
договір купівлі-продажу теплової
енергії № 763.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 Цивільного
кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році теплову
енергію, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити теплову енергію
на умовах даного договору.

Згідно пункту 1.2. договору, теплова
енергія, що постачається за даним
договором, використовується покупцем
виключно для надання послуг з опалення
та гарячого водопостачання населенню,
релігійним організаціям та
національним творчим спілкам і їх
регіональним осередкам.

Відповідно до пункту 2.1. договору,
продавець передає покупцю з 01 січня 2014
року по 31 грудня 2014 року теплову
енергію в кількості 1659 тис. Гкал, у тому
числі по місяцах кварталів.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що до
8-го числа місяця, наступного за
звітним, сторони договору оформлюють
Акт приймання-передачі теплової
енергії, що використовується
населенням, релігійними організаціями
та національними творчими спілками і
їх регіональними осередками, із
зазначенням кількості та вартості
теплової енергії.

Згідно пунктів 6.1 та 6.2. договору
відповідач зобов*язався прийняти та
оплатити зафіксований в Акті
приймання-передачі теплової енергії
обсяг теплової енергії за тарифом
відповідно до пункту 5.1. договору,
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки теплової енергії.
Остаточний розрахунок за фактично
передану теплову енергію здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки теплової енергії.

У період з січня 2014 року по квітень 2014
року позивач передав у власність
відповідача теплову енергію на
загальну суму 165600790,99 грн., що
підтверджується Актами
приймання-передачі теплової енергії:№
01ТЕ від 31 січня 2014 року за січень 2014
року - на суму 58393234,75 грн.; № 02ТЕ від 28
лютого 2014 року за лютий 2014 року - на суму
44509684,02 грн.; № 02Р від 28 лютого 2014 року за
лютий 2014 року - на суму 5594,05 грн.; № 02С
від 28 лютого 2014 року за лютий 2014 року -
на суму 13837,40 грн.; № 03ТЕ від 31 березня 2014
року за березень 2014 року - на суму 37512402,92
грн.; № 03Р від 31 березня 2014 року за
березень 2014 року - на суму 4134,85 грн.; № 03С
від 31 березня 2014 року за березень 2014
року - на суму 10863,53 грн.; № 04ТЕ від 30
квітня 2014 року за квітень 2014 року - на
суму 25150083,84 грн.; № 04Р від 30 квітня 2014
року за квітень 2014 року - на суму 506,72
грн.; № 04С від 30 квітня 2014 року за
квітень 2014 року - на суму 648,91 грн.;

В порушення пунктів 6.1. та 6.2. договору,
станом на 04 червня 2014 року за отриману
протягом січня 2014 року - квітня 2014 року
теплову енергію відповідач
розрахувався у загальній сумі 93762058,75
грн.

Внаслідок неналежного виконання
прийнятих на себе зобов*язань щодо
повної та своєчасної оплати теплової
енергії, отриманої на підставі
договору, заборгованість (основний
борг) відповідача перед позивачем
станом на 04 червня 2014 року складає
71838732,24 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов`язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статті 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського
кодексу України та статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач за період з 29 травня 2014 року
по 30 червня 2014 року погасив
заборгованість в сумі 7943158,00 грн.

Станом на 30 червня 2014 року
заборгованість Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" перед позивачем частково
погашена, що підтверджується актом
звірки взаємних розрахунків за теплову
енергію відпущену згідно договору № 763
від 30 грудня 2013 року та складає суму у
розмірі 63895574,24 грн.

Відповідно до частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: 1) спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України; 1-1) відсутній предмет
спору; 2) є рішення господарського суду
або іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішив господарський
спір між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав; 4) позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом; 5)
сторони уклали угоду про передачу
даного спору на вирішення третейського
суду; 6) настала смерть фізичної особи
або оголошено її померлою чи припинено
діяльність суб'єкта господарювання,
які були однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва; 7) сторони уклали
мирову угоду і вона затверджена
господарським судом.

Пунктами 4.1. та 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26 грудня 2011 року
№18 передбачено, що припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення
у зв'язку з виявленням після
порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи.
Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 63895574,24 грн. задовольнити, в
частині стягнення основного боргу на
суму 7943158,00 грн. провадження у справі
припинити, у зв*язку з відсутністю
предмета спору, оскільки цю
заборгованість погашено.

Частиною першою статті 216
Господарського кодексу України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили,
що в разі неоплати або несвоєчасної
оплати відповідач сплачує на користь
позивача крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обгрунтований
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, відповідно до
якого сума пені складає 3047273,36 грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договору.

Однак, як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі"
(відповідача) є виробництво,
транспортування, розподіл та
реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Харкова.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку.
Фінансування останнього здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. В зв'язку з
цим сума заборгованості державного
бюджету на покриття збитків,
викликаних невідповідністю діючих
тарифів фактичним витратам
підприємства станом на 01 травня 2014 року
становить 975,6 млн. грн.

Водночас, фінансовий стан підприємства
підтверджується балансом підприємства
на 31 березня 2014 року, у якому
відображені збитки підприємства.

За приписами пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в пункті 3.17.4 постанови від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 223
Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішення суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе зменшити розмір пені на 84,6 %,
а саме стягнути з відповідача пеню у
розмірі 469280,10 грн. В частині стягнення
пені у сумі 2577993,26 грн. відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не
виконані умови договору щодо оплати
отриманої теплової енергії, суд вважає
за необхідне стягнути з Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" на користь позивача 579228,70 грн. 3%
річних та 4537088,77 грн. інфляційних
витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року №7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 Господарського
процесцуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 216, 217, 230, 232, 233
Господарського кодексу України,
статтею 526, частиною 1 статті 530, 549,
частиною 3 статті 551, статтями 610, 611, 625
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, пунктом 1-1 статті80,
статтями 82-85, Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, поточний
рахунок 3856 в АТ "Банк Золоті
Ворота", МФО 351931, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371,
Харківська область, Дергачівський
район, с. Подвірки, поточний рахунок
11 у Філії-Харківське обласне
управління АТ "Ощадбанк", м. Харків, МФО
351823, код ЄДРПОУ 054714,24 грн.
основного боргу, 469280,10 грн. пені, 579228,70
грн. 3% річних, 4537088,77 грн. інфляційних
витрат за договором купівлі-продажу
теплової енергії № 763 від 30 грудня 2013
року та 73080,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 7943158,00 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені у розмірі 2577993,26 грн.
відмовити.

Повне рішення складено 16.07.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець