ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 липня 2014 р. Справа № 903/476/14
Господарський суд Волинської області у
складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за
дов. № б/н від 17.06.2014 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за
дов. № б/н від 12.06.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
36 198,26 грн.

В судовому засіданні 15.07.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
35 582,12 грн.

Позов мотивував тим, що 01.09.2013 р. між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
укладено договір оренди №10/1.

У відповідності до умов договору
приміщення передається у користування
орендарю за актом прийому-передачі.
01.09.2013 р. підписано акт прийому-передачі
приміщення обома сторонами (ФОП ОСОБА_3
та ФОП ОСОБА_4.).

Фізична особа-підприємць ОСОБА_4, вже
через місяць після укладення договору
оренди № 10/1, перестала вносити орендну
плату регулярно та в строки,
передбачені договором.

В листопаді 2013 р. надійшла претензія
від ПАТ «Волиньобленерго», у якій
зазначалось, що станом на 2013 р. у
позивача виникла заборгованість по
сплаті комунальних платежів за
електроенергію у розмірі понад 3 700,00
грн. В сам павільйон позивач потрапив у
грудні. До того часу було ще декілька
разів отримано листів від ПАТ
«Волиньобленерго» про те, що
заборгованість становить близько семи
тисяч гривень. Після чого позивач сам
звернувся в ПАТ «Волиньобленерго» та
оплатив виставлений рахунок.

Беручи до уваги викладене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 35
582,12 грн. з них: 25 900,00 грн. сума боргу по
орендній оплаті, 282,21 грн. 3% річних, 2 084,88
грн. індекс інфляції, 7 315,03 грн. боргу по
оплаті електроенергії.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2014
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

03.06.2014 р. ухвалою суду було відкладено
розгляд справи.

18.06.2014 р. в судову засіданні
оголошувалась перерва для
ознайомлення представників сторін із
поданими додатковими письмовими
поясненнями представника позивача та з
поданими запереченнями проти позову.

18.06.2014 р. на адресу суду надійшла заява
про збільшення розміру позовних вимог.

Суд прийняв подану заяву, а тому має
місце нова ціна позову, а саме 36 198,26 грн.
з них 25 900,00 сума боргу по орендній
платі, 339,69 грн. 3% річних, 2 643,54 грн.
індекс інфляції, 7 315,03 грн. боргу по
оплаті електроенергії.

26.06.2014 р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва у зв'язку з
необхідністю витребувати додаткові
докази необхідні для розгляду справи
та у зв'язку із необхідністю заслухати
пояснення позивача та відповідача по
справі, явку яких в даному судовому
засіданні було визнано обов'язковою.

03.07.2014 р. у зв'язку із тим, що явка
відповідача (ОСОБА_4.) була визнана
обов'язковою з метою повного та
всебічного розгляду справи судом було
відкладено розгляд справи.

09.07.2014 р. в судовому засіданні було
оголошено перерву у зв'язку із
необхідністю витребувати додаткові
докази необхідні для розгляду справи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог.

Представник відповідача позов
визнала частково, а саме в частинні
стягнення заборгованості по споживчій
електроенергії на суму 6 315,03 грн. На
виконання вимог суду подала: ліцензії
НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази в
справі, суд приходить до наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи
01.09.2013 р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено
договір оренди №10/1 (а.с.25-28).

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору № 10/1 від 01.09.2013 р. (а.с.25-28).

Між сторонами укладено додаток до
договору оренди нежитлового
приміщення в якому зазначено, що
орендна плата за приміщення становить 3
700,00 грн. на день розрахунку по курсу НБУ
за місяць. Орендна плата сплачується
орендарем орендодавцю у грошовій формі
готівкою щомісячно до 10 числа
поточного місяця за майбутній шляхом
передачі 100% місячного розміру орендної
плати орендодавцю (а.с.29).

Відповідно до умов договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею
40 кв.м. та прилеглу територію, що
знаходиться АДРЕСА_1. Дане приміщення
передається в користування орендарю за
актом його приймання-передачі, який
підписується сторонами одночасно з
підписанням договору (п.2.1. договору).

01.09.2013 р. сторони, як вбачається з умов
договору підписали акт
прийому-передачі відповідно до якого
було передано нежитлове приміщення,
загальною площею 40- кв.м. та прилеглу
територію, що знаходиться АДРЕСА_1,
технічні характеристики, якого
визначенні у технічному паспорті
виготовленому Волинським ОБТІ та
належного орендарю на праві приватної
власності (а.с.30).

23.01.2014 р. та 29.01.2014 р. на адресу
відповідача позивачем були надіслані
заяви про сплату заборгованості за
договором оренди, надіслання заяви
підтверджується описом вкладення в
рекомендований лист (а.с.39-40). Однак
відповідь на дану заяву в матеріалах
справи відсутні.

Відповідно до п.3.1. позивач нарахував
відповідачу заборгованість по
орендній платі за період з 11.10.2013 р. по
10.05.2014 р. (нарахування відбулось
відповідно до додатку №1 до договору
оренди приміщення №10/1 від 01.09.2013 р.).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення.

У відповідності до ст. 653 ЦК України у
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Моментом домовленості в
даному випадку є підписання до
договору та додатку до договору (даний
договір підписаний сторонами), жодна із
сторін в судових засіданнях не
заперечувала про те, що додаткова угода
не підписувалась між сторонами.

Відповідно до п. 14 договору №10/1 від
01.09.213 р. додатки до цього договору є
його невід'ємною і складовою частиною
(а.с.28). Тобто додаток до договору який
був укладений між сторонами є
невід'ємною і складовою частиною та
набирає чинності з моменту підписання
договору оренди тобто з 01.09.213 р.

Сума нарахованого основного боргу 25
900,00 грн. підтверджується матеріалами
справи, підставна та підлягає до
стягнення з відповідача в повному
обсязі.

Згідно п.3.1.,3.2, 3.3. за користування
приміщенням на умовах цього договору
орендар щомісячно сплачує орендодавцю
плату. Плата за комунальні послуги
(водо-, електро-, газопостачання, водо
виділення, утримання будинку та
прибудинкової території) витрати за
користування телефоном та охорону
приміщення тощо в оренду плату не
входять, а сплачуються орендарем
самостійно. Плата за комунальні
послуги та інші послуги здійснюються
орендарем самостійно.

Проте 15.11.2013 р. на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 надійшла
претензія від «Волиньобленерго» в якій
зазначено, що станом на 15.11.2013 р. у
позивача існує заборгованість в сумі 3
700,38 грн. та пені в сумі 5,38 грн. (а.с.31).

29.11.2013 р. ПАТ «Волиньобленерго» на
адресу позивача надіслало
попередження, що у ФОП ОСОБА_3 існує
заборгованість за споживчу активну
електричну енергію - 5 542,58 грн., аванс за
активну ел.енергію (згідно додатку № 1
договору) - 1 858,32 грн. та пені 25,84 грн. та
зазначають, що будуть змушенні
припинити постачання електроенергії
на належні позивачу електроустановки з
9 год. 04.12.2013 р. (а.с.32).

Після чого ФОП ОСОБА_3 оплатив
виставлені рахунки ПАТ
«Волиньобленерго», що підтверджується
квитанціями наявними в матеріалах
справи (а.с.34-37).

Плата за комунальні послуги (водо-,
електро-, газопостачання, водо
виділення, утримання будинку та
прибудинкової території) витрати за
користування телефоном та охорону
приміщення тощо в оренду плату не
входять, а сплачуються орендарем
самостійно. Плата за комунальні
послуги та інші послуги здійснюються
орендарем самостійно (п.3.1.). Однак
позивач сам оплатив суму боргу, яка
виникла у нього перед
«Волиньобленерго», що підтверджується
квитанціями, платником яких є ФОП
ОСОБА_3

Тому сума, яку просить позивач стягнути
з відповідача, а саме боргу по оплаті
електроенергії в сумі 7 315,03 грн. є
підставна та підлягає до стягнення в
повному обсязі.

Відповідно до договору, який був
укладений між сторонами п.9.1. у випадку
порушення зобов'язання, що виникає з
цього договору. Сторона несе
відповідальність, визначену цим
договором та чинним в Україні
законодавством.

У відповідності до даного договору та
ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За неналежне виконання грошових
зобов'язань позивач нарахував
відповідачу 3 % річних в сумі 282,21 грн. та
2 084,88 грн. інфляційних витрат. Варто
зазначити, що вони судом перевірені,
підставні та підлягають до стягнення з
відповідача.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України). За своєю правовою природою
договір є правочином. Водночас, договір
є й основною підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК
України). Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК
України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст.ст.
525, 526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином. Згідно ч. 2 ст. 218 ГК
України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Пояснення представника відповідача у
запереченнях проти позову від 18.06.2014 р.
судом до уваги не приймаються, оскільки
відповідач (ОСОБА_4.) в судовому
засіданні надавала пояснення в яких
зазначила, що проплачувала за вересень
місяць 4 000,00 грн., що суперечить
письмовим поясненням, в яких зазначено,
що у вересні була здійснена проплата на
суму 3 700,00 грн. (а.с.60, 86).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827, 00 грн. згідно
ст. 49 ГПК України слід покласти на
нього.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України та на підставі ст.ст. 173, 193, 202, 218
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 202, 509, 525, 526, 626, 627, 629, 631, 653 Цивільного
кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_3,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) 36 198
(тридцять шість тисяч сто дев'яносто
вісім грн.) 26 коп. (з них 25 900,00 грн. сума
боргу по орендній платі, 339,69 грн. 3%
річних, 2 643,54 грн. індекс інфляції, 7 315,03
грн. борг по оплаті електроенергії) та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн.) 00 грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повний текст рішення складено

та підписано 16.07.2014 р.

Суддя
І. О. Гарбар