ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 червня 2014 року Справа № 911/2009/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЧеркащенка
М.М.,суддів:Вовка І.В., Грека Б.М.,
Селіваненка В.П., Стратієнко
Л.В.,розглянувши заявуТовариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 31.03.2014у
справі№ 911/2009/13за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс"до:1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп";
2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Скіф-ХХІ",простягнення 155 670,43 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Київської області від 05.08.2013 у справі №
911/2009/13, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014, позов
задоволено частково; солідарно
стягнуто із Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Скіф-ХХІ"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 1
000 грн. пені на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК170409/1 від 17.04.2009, угоди № 15-11/12-104 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги) від 15.11.2012
та на підставі договору поруки №
21-12-2012-6 від 21.12.2012; стягнуто із
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Скіф-ХХІ"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 4
233,92 грн. пені, 46 594,68 грн. процентів за
користування чужими грошовими коштами
та 5440,55 грн. інфляційних втрат на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту № ТК170409/1 від 17.04.2009,
угоди № 15-11/12-104 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги) від 15.11.2012; в інший частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 31.03.2014 у даній справі
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 та
рішення господарського суду Київської
області від 05.08.2013 скасовано в частині
задоволених позовних вимог і в цій
частині в позові відмовлено; в іншій
частині рішення судів попередніх
інстанцій залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
звернулося із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
31.03.2014 у справі № 911/2009/13, в якій просить
зазначену постанову скасувати і
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 14.08.2012
у справі № 8/079-11/14, від 09.12.2009 у справі №
4/030-09, від 06.08.2013 у справі № 5/097-12, від
02.06.2010 у справі № 31/424 мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме,
статей 512 - 519 Цивільного кодексу
України, внаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши доводи заяви та додані до
неї постанови Вищого господарського
суду України, останній вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови
Вищого господарського суду України від
31.03.2014 у справі № 911/2009/13, про перегляд
якої просить заявник, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо відмови
у задоволенні позову про стягнення з
відповідачів пені, процентів за
користування чужими грошовими коштами
та інфляційних втрат. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з того, що
на момент укладення між позивачем
(новий кредитор) та первісним
кредитором угоди про відступлення
права вимоги до другого відповідача, у
останнього за договором поставки на
умовах товарного кредиту перед
первісним кредитором не існувало
заборгованості, оскільки сплачено на
виконання затвердженої судом мирової
угоди в іншій господарській справі, а
тому в первісного кредитора були
відсутні підстави для уступки іншій
особі вимог за договором поставки.
Такого висновку суд касаційної
інстанції дійшов з огляду на те, що
кредитор не має права залишити за собою
основні вимоги за зобов'язанням і
уступити іншій особі тільки права, що
забезпечують виконання зобов'язання (у
тому числі неустойка, штраф, пеня).

Однак, приймаючи постанову від 06.08.2013 у
справі № 5/097-12, на яку посилається
заявник, та вирішуючи спір у подібних
правовідносинах, за аналогічного
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій та дійшов
протилежного правового висновку, а
саме, про задоволення позову щодо
стягнення пені, інфляційних втрат та
процентів річних. При цьому суд
касаційної інстанції виходив із
встановлених обставин справи про те, що
незважаючи на те, що заборгованість за
договором купівлі-продажу стягнута з
відповідача в судовому порядку в іншій
господарській справі та сплачена
первісному кредитору до укладення
договору про відступлення права
вимоги, до позивача (нового кредитора)
перейшло право вимоги на стягнення
пені, інфляційних нарахувань та
процентів річних. Крім того, суд
касаційної інстанції зазначив, що
основний борг та нараховані на
основний борг пеня, проценти річних та
інфляційні втрати є пов'язаними між
собою і одночасно подільними одна від
одної вимогами, тому норми
матеріального права не позбавляють
кредитора права заявляти вимоги про
стягнення з боржника пені, процентів
річних та інфляційних у зв'язку з
простроченням виконання основного
грошового зобов'язання окремо від
вимоги про стягнення основної суми
заборгованості.

Аналогічні правові висновки викладені
і в постановах Вищого господарського
суду України 14.08.2012 у справі № 8/079-11/14 та
від 09.12.2009 у справі № 4/030-09.

У постанові від 02.06.2010 у справі № 31/424
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо задоволення позову про стягнення
пені, інфляційних втрат та процентів
річних з огляду на те, що згідно
договору про відступлення права вимоги
новий кредитор (позивач) зайняв місце
первісного кредитора (ПП "Корпорація
Мрій") в зобов'язаннях, що виникли з
основного договору поставки, тобто до
позивача перейшло право вимоги за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань за основним договором, а
враховуючи те, що на момент укладення
договору про відступлення права вимоги
у ПП "Корпорація Мрій" було право у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором поставки вимагати від нього
сплати інфляційних втрат, 3% річних та
пені, то, відповідно, ПП "Корпорація
Мрій" мало право передати це право
вимоги новому кредитору.

З огляду на викладене колегія суддів
визнає, що зі змісту вказаних судових
рішень Вищого господарського суду
України вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу № 911/2009/13 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя М. Черкащенко Судді
І. Вовк Б. Грек В. Селіваненко Л.
Стратієнко