м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7913/14 07.07.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт»
до Публічного акціонерного
товариства «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
про визнання недійсними окремих
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
Від позивача: Варвась Д.О. - по дов. №
01-29-355 від 10.06.2014
Від відповідача: Місевра А.І. - по дов.№
471/41 від 11.10.2013
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» до Публічного
акціонерного товариства «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
про визнання недійсними пунктів 4.3.10, 5.3,
8.3 договору № 142291/1315 від 10.11.2011.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що згідно з п. 4.3.10
договору на позивача покладено
обов'язок після закінчення робіт, що
оформлюються актами, відповідно до п.
4.2.3, 4.3.8, 4.3.9, 6.6, укласти договір на
відстій плавзасобу. У випадку, якщо
замовник не укладає договір відстою, то
він сплачує вартість даної послуги
відповідно до діючих тарифів на
підприємстві за весь час перебування.
Позивач вважає п. 4.3.10 договору таким, що
порушує та істотно обмежує його
законні права, що має наслідком
недійсність цього пункту. Також
недійсним позивач вважає п. 5.3 договору,
яким передбачено, що у разі затримки
виконання робіт з вини замовника він
сплачує виконавцю неустойку, розмір
якої відповідає вартості використання
стапельного місця, а саме 165,00 грн. з ПДВ
на добу. Оскільки, як вважає позивач,
грошова сума визначена в п. 5.3 договору
не є неустойкою у розумінні ЦК України,
а стягнення цієї суми в якості оплати
за оренду стапельного місця неможливе
без укладення окремого договору
оренди, даний пункт призводить до
покладення на замовника грошових
зобов'язань, які не мають правового
підґрунтя. Також позивач вважає
недійсним п. 8.3 договору, з огляду на те,
що п. 8.3 також покладає на замовника
обов'язок виконати грошове
зобов'язання, проте підстави для такого
виконання відсутні, а умови щодо оплати
замовником строку при тримання
суперечать правовій природі при
тримання, визначеної ЦК України.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7913/14 та призначено її до
розгляду на 26.05.2014.
Відповідач у поданому 26.05.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує та зазначає наступне. А ні
під час укладення, а ні під час
виконання даного договору, позивач не
висував жодних зауважень або
заперечень щодо його змісту в цілому,
так і до змісту окремих його положень,
який був підписаний сторонами без
зауважень, заперечень, протоколів
розбіжностей, тощо. Отже, підписавши
договір, сторони добровільно погодили
всі його умови, у тому числі й обов'язки
замовника, які визначені розділом 4.3
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 у зв'язку з нез'явленням
в засідання суду повноважного
представника позивача, розгляд справи
відкладено на 07.07.2014.
Позивач в судовому засіданні 07.07.2014
позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач в судовому засіданні 07.07.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував повністю.
Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судових засіданнях складені протоколи,
які долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні 07.07.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
В судовому засіданні суд повідомив
сторони про порядок отримання повного
тексту рішення відповідно до вимог ст.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва,-
10 листопада 2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Київський
річковий порт" (далі - замовник,
відповідач) та Закритим акціонерним
товариством "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод",
що змінив своє найменування на
Публічне акціонерне товариство
суднобудівний-судноремонтний завод"
(далі - виконавець, позивач), було
укладено договір № 142291/1315 (далі -
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору
виконавець бере на себе зобов'язання
виконати "Роботи", в обсязі та в строк
згідно додатку №1 до цього договору,
"Плавдоку-3" розмірами: довжиною 49,3 м,
шириною 17,0 м, повною осадкою 0,97 м, а
також надати послуги відстою
плавзасобу за необхідністю. Роботи,
потреба в яких виникла після
підписання цього договору, підлягають
узгодженню з замовником, з наступним
оформленням письмових додаткових угод,
які, після підписання їх сторонами,
стають невід'ємною чистиною цього
Згідно із п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору вартість
робіт на момент підписання договору
складає 1758881,57 грн. з урахуванням ПДВ.
Вартість робіт та сума договору, за
згодою сторін, можуть бути переглянуті
при зміні обсягів та складності робіт,
економічних норм та нормативів, а також
при змінах вартості матеріалів та
комплектуючих. Зміна вартості робіт
оформлюється шляхом укладання
додаткових угоди до цього договору.
Положеннями п.п. 3.1, 3.2 Договору
встановлено, що замовник здійснює
оплату вартості робіт на поточний
рахунок виконавця відповідно до
графіку фінансування (додаток №2).
Оплата всіх додаткових робіт
здійснюється у відповідності з
підписаними додатковими угодами.
Додатками №1, №2, №3 від 10.11.2011 р. до
Договору сторонами було погоджено
Календарний графік ремонту "Плавдока-3",
Календарний графік фінансування та
Кошторис розрахунку вартості
ремонтних робіт "Плавдока-3" (49,3х17,0 м з
осадкою 0,97 м) відповідно.
У період з 22.12.2011 р. по 24.07.2012 р. між
сторонами було укладено додаткові
угоди №№ 1, 2, 3, 4, 6, 7-1365, 8-1378, 9-1386, 10, 11, 12, 13
та 14 (надалі -"Додаткові угоди") за
змістом яких сторонами було погоджено
обсяг додаткових робіт та їх вартість.
На виконання умов Договору та
Додаткових угод у період з 10.11.2011 р. по
17.09.2012 р. позивачем було виконано та
передано, а відповідачем прийнято
роботи на загальну суму 3375138,31 грн., що
підтверджується актами №81/11 від 23.12.2011
р., №82/11 від 23.12.2011 р., №118.12 від 15.03.2012 р.,
№160.12 від 16.07.2012 р., №171.12 від 16.07.2012 р.,
№175.12 від 16.07.2012 р., №179.12 від 27.07.2012 р.,
№191.12 від 29.08.2012 р., №192.12 від 29.08.2012 р.,
№195.12 від 17.09.2012 р.
Відповідно до п. 4.3.10 договору замовник
зобов'язаний після закінчення робіт, що
оформлюються актами, відповідно до
п.4.2.3, 4.3.8, 4.3.9, 6.6, укласти договір на
відстій плавзасобу. У випадку, якщо
замовник не укладає договір відстою, то
він сплачує вартість даної послуги
відповідно до діючих тарифів на
підприємстві за весь час перебування.
Пунктом 5.3 договору передбачено, що у
разі затримки виконання робіт з вини
замовника (несвоєчасне надання
технічної документації, несвоєчасне
підписання актів дефектування та актів
виконаних робіт, не прийняття рішення
щодо ремонтних робіт згідно з актами
дефектування), він сплачує виконавцю
неустойку, розмір якої відповідає
вартості використання стапельного
місця, а саме 165,00 грн. на добу.
Згідно з п. 8.3 договору, виконавець має
право затримати передачу плавзасобу
замовнику після виконання робіт при
наявності заборгованості по оплаті
згідно п. 3 договору до повного
погашення, при цьому замовник сплачує
виконавцю оренду стапельного місця
згідно п. 5.3 договору.
Предметом спору у даній справі є
визнання недійсними 4.3.10, 5.3, 8.3 договору
№ 142291/1315 від 10.11.2011.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Статтею 6 Цивільного кодексу України
Сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
Сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.
Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.
Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства, є в тому
числі: свобода договору.
Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.
Підписуючи редакцію договору позивач
фактично погодився з передбаченими ним
умовами. Позивач на момент її укладення
не скористався наданим йому законом
правом за наявності заперечень
щодо окремих умов договору скласти
протокол розбіжностей (ч. 4 ст. 181
Господарського кодексу України).
У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Заявляючи позов про визнання
недійсними п. п. 4.3.10, 5.3, 8.3 договору,
позивач має довести наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними і настанням
відповідних наслідків.
Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ст. 215 Цивільного
кодексу України, є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначаються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Позивач не надав до суду доказів, які б
підтверджували той факт, що п.п. 4.3.10, 5.3,
8.3 договору суперечить нормам
Цивільного кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
не довів відсутність необхідного
обсягу цивільної дієздатності
будь-якої з осіб, яка вчинила спірний
правочин; відсутність вільного
волевиявлення та невідповідність його
внутрішній волі учасника спірного
правочину; не спрямованість будь-якої
зі сторін на реальне настання правових
наслідків, обумовлених спірним
Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
Судом встановлено, що правові підстави
для визнання недійсними п. 4.3.10, 5.3, 8.3
договору № 142291/1315 від 10.11.2011 відсутні.
Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
Зважаючи на вищенаведене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню повністю.
Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК
В позові відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.07.2014 року.

Суддя
Грєхова О.А.