ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року Справа №
904/2645/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чус О.В. -
(доповідача),

суддів: Дармін М.О., Прудніков В.В. (зміна
складу колегії відбулася на підставі
розпорядження голови суду від 08.07.2014р.)

Секретар судового засідання: Литвин
А.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Карпов А.О. представник,
довіреність №860 від 22.04.14;

від позивача: Овчинніков Б.С.
представник, довіреність №29 від 01.01.14;

від позивача: Працюк В.В. представник,
довіреність №141 від 01.01.14;

від відповідача: Невмержицька О.М.
представник, довіреність №52-16/107 від
30.01.14.

Розглянувши матеріали
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014р.
у справі №904/2645/14

за позовом Державного підприємства
"Придніпровська залізниця",
м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", м.Кривий Ріг

про стягнення збору за зберігання та
плати за користування вагонами в сумі
11778,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014р.
у справі №904/2645/14 (суддя Мельниченко
І.Ф.) стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
м.Кривий Ріг, на користь Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця", м. Дніпропетровськ, 11 225, 76
грн. 76 коп. плати за користування
вагонами, 552 грн. 48 коп. збору за
зберігання вантажу, 1 827 судового збору.

Не погодившись з оскарженим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ
КОМБІНАТ" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати,
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Вважає, що рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з»ясуванні обставин, що
мають значення для справи.

Відповідач в апеляційній скарзі
зазначає, що акти загальної форми ГУ-23,
надані позивачем в підтвердження
наявності вини ПАТ "ПІВДЕННИЙ
ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" у
скупченості вагонів на ст..Кривий Ріг,
не є належним доказом, оскільки вони не
відповідають вимогам п.8 Правил
користування вагонами та контейнерами,
з огляду на те, що підписані
неуповноваженими представниками
відповідача. Позивачем не доведено
наявність вини ПАТ"ПІВДЕННИЙ
ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" у
затримці вагонів на станціях підходу.
Будь-які докази відмови відповідача
прийняти спірні вагони у матеріалах
справи відсутні. Стверджує, що
відповідач був готовий прийняти
затримані вагони.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить суд залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а рішення
господарського суду - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги, матеріали справи та
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Взаємовідносини залізниці з
контрагентами визначаються Статутом
залізниць України, Правилами
перевезень вантажів та відповідними
договорами. Щодо порядку та умов
експлуатації залізничних під'їзних
колій, подачі та збирання вагонів
згідно зі ст. 21 Закону України "Про
залізничний транспорт " та ст. 71 Статуту
визначаються договором.

Взаємовідносини залізниці щодо подачі
та забирання вагонів між
ДП"Придніпровська залізниця" та ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", регулюються договором
№ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про експлуатацію
залізничної під'їзної колії відкритого
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці" від 06.11.08р.

На підставі вищевказаної угоди, за
накладними №№ 47514815, 47536834, 47516463, 4757519,
47536743, 47537493, 47527007, 47526959, 47545421, 47543368, 47544788,
47581004, 40918468, 40918476, 40918617, 40918419, 40918450, 40949828,
40949992, 40949836, 40949968, 40949703, 40950016, 40950024, 40950032,
40951667, 40960619, 40960411, 40960429, 40662649, 40962730, 40962656,
40987703, 40987695, 40960379, 40962623,40962706, 40962722, 40960395,
40962664, 40962698, 40960403, 40960445, 40960536, 40960387, 40962714,
40962672, 40960585, 40960569, 40960486, 40960577, 40960601,40960551,
40960502, 40960593, 40962680 порожні вагони
власності ДП „Укрспецвагон", ТОВ
„Істек", Корпорація „МПС", ДП
„Трансгарант-Україна", ВАТ „Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" були
прийняті залізницею до перевезення на
адресу одержувача ПАТ"Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил
користування вагонами та контейнерами
(далі Правила), затверджених наказом
Міністерства транспорту України
25.02.1999р. №113 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.1999р.
за № 165/3458, на шляху прямування дані
вагони були затримані на підставі
наказів № 574 від 18.10.2013 р., № 580 від 20.10.2013
р. через зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на свою під'їзну колію. За час
затримки вагонів, згідно до відомостей
плати за користування вагонами ф.ГУ-46
№№23109967, 24109968, 24109969, 24109973, 24109970, 25109978,
05119997 залізницею було нараховано плату
за користування вагонами у сумі 11
225, 76 грн., та збір за зберігання вантажу
по накопичувальній картці ф.ФДУ-92
№22109205 у сумі 552, 48 грн., на загальну суму
11 778, 24 грн. (в т.ч. ПДВ 1963, 04 грн.). У
зазначених документах працівники
відповідача зазначили про відмову від
оплати за наказами № 574, 580, оскільки
колії були вільні, вагони прийняти
могли.

Стаття 908 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується із ст. 307
Господарського кодексу України
встановлює, що умови перевезення
вантажу, пасажирів і багажу окремими
видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Стаття 46 Статуту залізниць України
встановлює, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами. Вантажі, що
прибули, зберігаються на станції
безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за
користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами,
громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності вноситься
плата. Порядок визначення плати за
користування вагонами (контейнерами)
та увільнення від зазначеної плати у
разі затримки вагонів (контейнерів), що
виникла з вини залізниці,
встановлюється Правилами користування
вагонами і контейнерами. Зазначена
плата вноситься також за час затримки
вагонів на станціях призначення і на
підходах до них в очікуванні подання їх
під вивантаження, перевантаження з
причин, що залежать від
вантажоодержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства.

Плата за користування вагонами не є
мірою відповідальності, яка може
застосовуватись лише за наявності вини
у сторони у зобов'язанні.

Збір за зберігання вантажу
розраховується згідно п.8 Правил
зберігання вантажів: "Збір за
зберігання вантажів у вагонах у разі
затримки їх з вини одержувача, після
закінчення терміну безоплатного
зберігання сплачується незалежно від
місця затримки (на станції призначення
та на підходах до неї, на прикордонних,
припортових станціях тощо)" та п. 2
Тарифного керівництва № 1 п.п. 2.1 "Збір
за зберігання власного (орендованого)
рухомого складу на своїх осях (з
одиниці) справляється в розмірі 5, 90 грн.
за добу. У всіх випадках неповна доба
округляється до повної ".

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів встановлено, що порожні власні
вагони перевозяться за перевізними
документами, в яких у графі
"найменування вантажу" вказується:
"Власник вагона (найменування
власника). Направляється до пункту
навантаження (у ремонт тощо)". Порядок
та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 Тарифного керівництва №1. Отже,
порожні приватні власні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
які залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів від залізниці -
сплатити плату за користування
вагонами, які знаходяться на коліях
залізниці чи на станціях підходу, та
збір за зберігання у розмірах,
встановлених Тарифним керівництвом №1,
а також інші права та обов'язки, які має
одержувач відносно вантажу, що прибув
на його адресу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Накази про затримку спірних
вагонів на підході до станції
призначення були видані через
наявність на коліях станції
призначення Кривий Ріг неприйнятих ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" вагонів, що надійшли на його
адресу. За цим фактом станціями
затримки Новоблачна та Чортомлик у
порядку передбаченому п.9,10 Правил,
складено акти про затримку вагонів
форми ГУ-23а № 33 від 18.10.13р. (а.с. 116, т.1), №
133 від 20.10.13р. (а.с.135, т.1), акти загальної
форми ГУ-23 № 1056 від 18.10.13 р. (а.с.117, т.1), №
133 від 20.10.13 р. (а.с. 136, т.1). Повідомлення
про затримку вагонів станцією
призначення Кривий Ріг представникам
комбінату вручено в порядку і строки,
визначені, абз. 4 п. 10 р. III Правил
користування вагонами та контейнерами.

Позивач посилається на те, що на час
прийняття спірних наказів деякі колії
станції Кривий Ріг були зайняті з вини
відповідача, інші колії були зайняті
під технологічними операціями з
вагонами. Зайнятість
прийомо-відправочних колій по ст.
Кривий Ріг, згідно з технологічним
процесом роботи станції планує поїзний
диспетчер дирекції з урахуванням
підводу під навантаження порожніх
вагонів парку УЗ і власних, вагонів з
вантажами на адресу підприємства,
маневрової роботи, необхідності
приймання навантажених маршрутів і
ВАТ"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", обгону локомотивів, для чого
необхідна наявність вільних колій
станції. Згідно п. 13.2.1 п. 14.2 Інструкції з
руху поїздів і маневрової роботи на
залізницях України, затвердженої
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 31.08.05р. № 5076,
приймання поїздів на станцію має
проводитись на вільні колії, які
призначені для цього технічно -
розпорядчим актом станції.

Посилання на акти загальної форми, як
на підтвердження затримки вагонів на
колії станції Кривий Ріг з вини
одержувача, зазначені також у
Положенні про зайнятість колій по ст.
Кривий Ріг.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до зазначених вище вимог
станціями затримки Новоблочна,
Чортомлик та призначення Кривий Ріг
(а.с.51-94, т.1) були оформлені відповідні
акти форми ГУ-23а, ГУ-23, на підставі яких
розрахована плата за користування
спірними вагонами по відомості плати
ф.ГУ-46 у сумі 11 225, 76 грн. та збір за
зберігання вантажу по накопичувальній
картці ф.ФДУ-92 у сумі 552, 48 грн.

Відповідачем не надано
документального підтвердження
можливості прийняти спірні вагони, які
були затримані залізницею, на підходах
до станції призначення.

Як вбачається з доданих до
матеріалів справи актів загальної
форми ГУ-23 їх складено відповідно до
вимог п. 8 "Правил користування вагонами
та контейнерами", згідно з яким, у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції
та вантажовласником.

Доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі, спростовуються
наступним.

Відповідно до приписів п. 3 Правил
складання актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 08.07.2002
року за №567/6855, акти загальної форми
складаються (окрім іншого), як у випадку
затримки вагонів на станції
призначення в очікуванні подачі під
вивантаження (перевантаження) з причин,
що залежать від одержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства, так і в інших випадках
для засвідчення обставин, що виникли в
процесі перевезення вантажу і можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності, якщо при цьому не
потрібне складання комерційного акта.

При цьому акт загальної форми
підписується особами, які беруть
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами.

Пунктом 8 Правил користування вагонами
і контейнерами передбачено, що у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

Згідно зі ст..237 Цивільного кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчиняти правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.244 Цивільного кодексу
України представництво може
здійснюватися за довіреністю.

Як передбачено ст.. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Акт загальної форми засвідчує юридично
значимі обставини і не є правочином.

З огляду на викладене, підписання цього
акту працівником відповідача за умов
наявності довіреності не є
обов'язковим, оскільки відповідно до п.3
Правил складання актів достатнім є
його підписання особами, які беруть
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для його складання. Отже акти
загальної форми ГУ-23 надані позивачем є
належним доказом наявності вини
відповідача.

Доводи відповідача про наявну
можливість позивача доставити спірні
вагони на станцію призначення
внаслідок наявних деяких вільних
колій, вільних проміжків часу на деяких
з них на фоні встановлених ним випадків
перевищення позивачем часу обробки
поїздів, проведення на цих коліях
маневрової роботи та інших
технологічних операцій, який зроблений
за результатом самостійного аналізу
наданого позивачем Положення про
зайнятість колій на станції
призначення, носить суб'єктивний
характер. Надане позивачем Положення
про зайнятість колій на станції
призначення носить інформативний
характер. Наведена в ній інформація
потребує фахового аналізу з перевіркою
доказами для чого необхідні спеціальні
знання.

Разом із тим безспірним є та обставина,
що наявність тимчасово вільних колій
на станції - це звичайний виробничий
процес роботи станції, передбачений
нормами Статуту залізниць України,
положеннями Тимчасової угоди та ЄТП, у
той час як несвоєчасне забирання з
колій станції відповідачем вантажів,
які прибули на його адресу, є
порушенням вимог пунктом 33 Правил
видачі вантажів та статтями 46, 47
Статуту залізниць України, якими
визначено, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу, навіть поставка якого
йому не передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 року у справі №
904/2287/13.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вище вказане, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, а отже позовні вимоги
є обґрунтованими, обставини, на які
посилався позивач, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України;
відповідач на підтвердження своєї
позиції не надав суду доказів того, що
він був готовий прийняти вагони, які
були затримані залізницею на підходах
до станції призначення; акти форми ГУ-23
підписані працівниками відповідача,
відповідно до вимог п.8 Правил
користування вагонами та контейнерами;
у зв'язку із зайнятістю колій на
станції призначення з вини
відповідача, позивач змушений був
затримати вагони за наведеними
наказами № 574, №580.

За даних обставин апеляційна скарга
публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" підлягає залишенню без
задоволення, рішення господарського
суду Дніпропетровської - без змін.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ
ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014р.
у справі № 904/2645/14 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.07.2014
року.

Головуючий суддя
О.В. Чус

Суддя
М.О. Дармін

Суддя
В.В. Прудніков