ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" липня 2014 р.Справа № 924/656/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Відродження" с. Громада, Любарського
району, Житомирської області

до фермерського господарства "Лебідь"
с. Велика Березна Полонського району
Хмельницької області

про стягнення 153716,87 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за угодою №1 від
06.05.2014 року

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду за
позовом про стягнення з відповідача
153716,87 грн., з яких 94595,00 грн. вартості
недопоставленого товару, 4729,75 грн.
штрафу, 54392,12 грн. збитків, посилаючись
на неналежне виконання відповідачем
договору поставки №222 від 26.12.2013 року,
на ст. ст. 16, 12, 526, 610, 612, 1166 ЦК України.
Також просить стягнути з відповідача
15300 грн. судових витрат по оплаті
правової допомоги адвоката в порядку
ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, причин
неявки та неподання доказів не
повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про судовий розгляд
справи, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштових відправлень від
20.05.2014р., 02.06.2014р., розпискою
представника відповідача в судовому
засіданні 23.06.2014р. В судовому засіданні
23.06.2014р. представник відповідача проти
позовних вимог заперечив, вважаючи їх
безпідставними.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Між ТОВ Агрофірма "Відродження"
(покупець), та ФГ "Лебідь" (продавець)
26.12.2013 року було укладено договір
поставки №222, згідно з п. 1.1 якого в
порядку та на умовах, визначених даним
договором, продавець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити сою (товар).

Згідно з п. 2.1 договору асортимент та
кількість товару, який поставляється
відповідно до договору, визначається
сторонами у специфікаціях, які повинні
укладатися сторонами на кожну партію
товару та є невід'ємною частиною
договору від дати їх підписання
сторонами.

Строк поставки кожної окремої партії
товару погоджується сторонами у
специфікаціях (п.3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору право
власності на товар і ризик випадкової
загибелі товару переходить від
продавця до покупця після підписання
видаткової накладної покупцем.

У п. 3.5 договору сторони визначили, що
датою поставки товару вважається дата
підписання покупцем видаткової
накладної продавця на поставку товару.

Згідно з п. 4.1 договору ціна за одиницю
товару, загальна вартість товару, що
поставляється, строки поставки,
кількість товару, зазначається
сторонами у специфікаціях до договору.

Положеннями п.4.2 договору визначено, що
розрахунки за поставлений згідно
договору товар здійснюються шляхом
перерахунку коштів на поточний рахунок
постачальника не пізніше сьомого
банківського дня після оформлення
накладних на перехід права власності,
якщо інше не вказане в специфікаціях.

У п. 4.3 договору сторони визначили, що
оплата вважається здійсненою в момент
виходу грошових коштів з поточного
рахунку покупця.

Відповідно до п. 4.4 договору за окремою
домовленістю сторін в розрахунках може
застосовуватись попередня оплата
товару, у випадку попередньої оплати
товару, продавець зобов'язаний
здійснити поставку товару протягом
двох робочих днів з моменту здійснення
платежу покупцем.

Згідно з п. 4.5 договору у випадку
порушення строку поставки більше ніж
на один день, продавець зобов'язується
негайно повернути усю суму попередньої
оплати здійсненої покупцем.

У розділі 6 договору сторони
передбачили відповідальність сторін
за невиконання умов договору.

Зокрема, у випадку порушення своїх
зобов'язань за договором, винна сторона
відшкодовує добросовісній стороні
понесені останньою збитки, включаючи
прямі збитки, втрачену вигоду та
простій виробництва, а також виконує
інші санкції, передбачені договором
(п.6.2 договору); у випадку прострочення
поставки або недопоставки товару в
строки, зазначені у специфікаціях до
договору, продавець зобов'язується на
вимогу покупця сплатити останньому
штраф в розмірі 0,1% від вартості
непоставленого або недопоставленого
товару за кожен день прострочення
поставки, але не більше 5% вартості
партії товару (п. 6.3 договору).

Договір набирає чинності з дня його
підписання і діє до 30.06.2014 року (п. 12.2
договору).

Договір підписаний сторонами та
скріплений їхніми печатками.

У специфікації №1від 26.12.2013р. до
договору поставки №222 від 26.12.2013 р.
сторони узгодили кількість (36 т.), ціну
(4000 грн. за 1 т.), загальну вартість
товару - сої (14400 грн.), строк поставки
-26.12.2013р.

Згідно накладної № 5 від 27.12.2013р. ТОВ АФ
"Відродження" отримало від ФГ "Лебідь"
сою в кількості 8,163 т. ціною 3333,3333 грн.,
всього на суму 32652 грн. Підставою
поставки зазначено договір №296 від
26.12.2013р.

На підставі накладної №5 від 27.12.2013р.
позивачем було сплачено відповідачу
32000,00 грн., що підтверджується випискою
з банківського рахунку за 27.12.2013 р. та
90000 грн., що підтверджується випискою з
банківського рахунку від 30.12.2013р.

Згідно накладної №115 від 30.12.2013 р. ФГ
"Лебідь" поставило ТОВ Агрофірма
"Відродження" сою в кількості 27174 кг. (по
ціні 3333,33 грн.) на загальну суму 108696,00
грн.

Відповідачем було виставлено позивачу
рахунок - фактуру від 09.01.2014р. на оплату
47,5 т. сої (по ціні 3333,33 грн.) на загальну
суму 190000,00 грн.

Позивачем на підставі рахунку від
09.01.2014р. було здійснено оплату за сою на
загальну суму 190000 грн., що
підтверджується випискою з
банківського рахунку за 09.01.2014 р.

За видатковою накладною №2 від 10.01.2014 р.
позивач отримав від відповідача, як
зазначено у накладній на підставі
договору №222 від 26.12.2013 р. сою в
кількості 20,015 т. (по ціні 3800 грн.) на
загальну суму 76057,00 грн.

ТОВ Агрофірма "Відродження" звернулося
до ФГ "Лебідь" з вимогою (лист № 40 від
02.04.2014 р.) виконати зобов'язання по
договору поставки №222 від 26.12.2013р. та
поставити товар на суму 94595 грн.
(попередньої оплати).

30.04.2014 р. ТОВ Агрофірма "Відродження"
надіслало на адресу ФГ "Лебідь" вимогу
№46 про виконання зобов'язання, в якій
ТОВ Агрофірма "Відродження" вимагає в
термін до 10.05.2014 р. повернути залишок
суми попередньої оплати в розмірі 94595,00
грн., а також сплатити штраф в розмірі
4729,75 грн.

Позивачем в матеріали справи надано
довідку Житомирської товарної
аграрно-промислової біржі №16 від 05.05.2014
р. в якій зазначено, що в травні 2014 р.
закупівельна ціна на сою складала 6300,00
грн. за тонну.

Оскільки відповідач товар позивачу не
поставив, попередню оплату за товар не
повернув, позивач звернувся до суду із
позовом про стягнення з відповідача
94595,00 грн. суми попередньої оплати, на
яку не поставлено товар, 4729,75 грн.
штрафу та 54392,12 грн. завданих збитків.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності судом враховується таке.

Відповідно до ч. 2 п.1 ст.175
Господарського кодексу України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК
України вбачається, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі,
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено
свободу договору, тобто, відповідно до
ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами 26.12.2013 року укладено договір
поставки № 222, згідно з п. 1.1 якого в
порядку та на умовах, визначених даним
договором, продавець зобов'язався
передати у власність покупця, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити товар.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 693 ЦК України передбачено, що
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач здійснив оплату товару на
загальну суму 312000 грн., що
підтверджується випискою з
банківського рахунку від 27.12.2013 р. на
суму 32000,00 грн., від 30.12.2013 р. на суму 90000,00
грн., в тому числі попередня оплату
товару на підставі виставленого
рахунку від 09.01.2014 р. на суму 190000,00 грн. -
відповідно до банківської виписки від
10.01.2014р. Натомість відповідачем
поставлено позивачу товару на загальну
суму 217405 грн., що підтверджується
вищенаведеними накладними від 27.12.2013р,
30.12.2013р, 10.01.2014р. На решту сплаченої суми
- 94595 грн., відповідач товару
позивачу не поставив, на вимогу про
повернення коштів в сумі 94595 грн.,
останніх позивачу не повернув. Доказів,
які б спростовували зазначене суду не
подано.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 94595 грн. підлягають
задоволенню.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України,
п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штрафу, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

У п. 6. 3 договору сторони передбачили, що
у випадку прострочення поставки або
недопоставки товару в строки,
зазначені у специфікаціях до договору,
продавець зобов'язується на вимогу
покупця сплатити останньому штраф в
розмірі 0,1% від вартості непоставленого
або недопоставленого товару за кожен
день прострочення поставки, але не
більше 5% вартості партії товару.

Позивач, у позові, посилаючись на п. 6. 3
договору просить стягнути з
відповідача 4729, 75 грн. штрафу в зв'язку з
прострочкою поставки товару із
розрахунку 94595 грн. (сума
недопоставленого товару) х 0, 1%: 100% х 114
днів (період прострочки з
12.01.2014р.-05.05.2014р.) = 10783,83 грн., обмеживши
суму 5% суми недопоставленого товару -
4729,75 грн.

Проаналізувавши умови договору,
матеріали справи, суд вважає, що
вищезазначена позовна вимога про
стягнення з відповідача 4729,75 грн.
штрафу на підставі п. 6.3 договору не
підлягає задоволенню.

При цьому судом звертається увага, що
умови п. 6. 3 договору передбачають право
нарахування штрафу за прострочення
поставки або недопоставки товару у
строки зазначені у специфікаціях до
договору. Відповідно до специфікації
до договору поставки №222 від 26.12.2013р.
загальна вартість товару становить 144000
грн., дата поставки визначено - 26.12.2013р.
При цьому судом враховуються умови п. п.
3,2, 4.1 договору поставки, відсутність
інших специфікацій до договору
поставки від 26.12.2013р.

Згідно матеріалів справи відповідачем
станом на 10.01 2012р. було поставлено
товару на загальну суму 217405 грн.
(накладні на поставку наявні в
матеріалах справи).

Враховуючи умови п. 6.3 договору, які
передбачають нарахування штрафу у
випадках прострочення або
недопоставки товару у строки визначені
у специфікаціях, поставку товару
відповідачем на суму 217405 грн. при
визначені суми поставки в специфікації
- 144000 грн., зазначений позивачем період
нарахування штрафу із 12.02.2014р. та
поставку товару, вимоги про стягнення
4729,75 грн. штрафу згідно поданого
розрахунку є безпідставними.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача 54392,12 грн. збитків.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків (ст. 611 ЦК
України).

Умовами частин 1 та 2 статті 623
Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено; під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Отже, відповідно до конструкції п. 2. ч.1
ст. 225 ГК України, до реальних збитків
слід відносити тільки витрати, які вже
зроблені, а не ті, які потерпіла особа
зробить у майбутньому.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Збитки мають реальний характер та у
разі, якщо сторона, яка вважає, що її
права були порушені та нею понесені
збитки, повинна довести як розмір
збитків, так і факт їх понесення.
Відповідно, саме позивач повинен
довести неправомірну поведінку особи,
негативний результат такої поведінки
(факт і розмір завданих збитків),
причинний зв'язок між неправомірною
поведінкою та негативним наслідком

У відповідності до статей 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем в порушення вимог ст.ст. 32, 33
ГПК України не надано безспірних та
беззаперечних доказів, які б
підтверджували наявність всіх
складових правопорушення, понесення
позивачем збитків саме у розмірі 54392,12
грн., що такі саме збитки спричинені
діями (бездіяльністю) відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення збитків у розмірі 54392,12 грн. у
зв'язку з недоведенням позивачем
складу цивільного правопорушення.

Крім того, позивач просить суд покласти
на відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в сумі 15300 грн.

Як вбачається із наданих позивачем
матеріалів, йому надавались
адвокатські послуги, що
підтверджується угодою №1 від 06.05.2014р.
про надання правової допомоги,
укладеної між ТОВ "Агрофірма "
Відродження" та адвокатами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, посвідчення адвоката НОМЕР_1
від 15.09.2010р. на ОСОБА_2 та відповідне
свідоцтво на право заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
16.10.2008р, посвідчення адвоката НОМЕР_3 на
ОСОБА_1 від 15.08.2010р., витяг з Єдиного
реєстру адвокатів станом на 15.01.2014р.,
платіжні доручення від 22.05.20134р. № 3567 та
№ 3568, про сплату 15300 грн. (відповідно по
7650 грн.), акт від 26.05.2014р. приймання -
передачі виконаних робіт по угоді від
06.05.2014р.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що
до складу судових витрат входить
оплата послуг адвоката.

В контексті цієї норми судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Згідно з нормами статті 1 Закону
України "Про адвокатуру і адвокатську
діяльність" адвокат - це фізична особа,
яка здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом. Адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: договір
про надання правової допомоги;
довіреність; ордер; доручення органу
(установи), уповноваженого законом на
надання безоплатної правової допомоги
(стаття 26 Закону України "Про
адвокатуру і адвокатську діяльність")

Судом враховуються положення п. 6. 3
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
відповідно до яких витрати позивачів
та відповідачів, третіх осіб, пов'язані
з оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

В частині 3 ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
яка кореспондується з ч.3 ст. 28 Правил
адвокатської етики, затверджених
Установчим з'їздом адвокатів України
17.11.2012 р. зазначено, що при встановленні
розміру гонорару враховуються
складність справи, кваліфікація і
досвід адвоката, фінансовий стан
клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та
враховувати витрачений адвокатом час.

У п. 6. 5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що вирішуючи питання про
розподіл витрат на послуги адвоката,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування їх, не повинен
бути неспіврозмірним, тобто явно
завищеним порівняно з ціною позову. У
зв'язку з цим суд з урахуванням
конкретних обставин, зокрема ціни
позову, може обмежити даний розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи. При вирішенні
питання про стягнення витрат за
вказані послуги суд зобов'язаний
прийняти до уваги зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг: час. який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець: вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні:
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг: тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Приймаючи до уваги викладене, зважаючи
на складність справи,
неспіврозмірність вартості
адвокатських послуг по відношенню до
обсягу виконаних робіт, суд вважає, за
доцільне і розумне зменшити вартість
адвокатських послуг до 10 000 грн.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 32, 33, 44, 49, 82, 84, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Відродження" с. Громада, Любарського
району, Житомирської області до
фермерського господарства "Лебідь" с.
Велика Березна Полонського району
Хмельницької області про стягнення
153716,87 грн., з яких 94595,00 грн. вартості
недопоставленого товару, 4729,75 грн.
штрафу, 54392,12 грн. збитків задовольнити
частково.

Стягнути з фермерського господарства
"Лебідь" с. Велика Березна Полонського
району Хмельницької області, вул.
Будьонного 28 (код 30895143) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Відродження" с. Громада, Любарського
району, Житомирської області, вул.
Польова 1 (код 31884860) 94595,00 грн.
(дев'яносто чотири тисячі п'ятсот
дев'яносто п'ять гривень 00 коп.)
заборгованості, 1891,90 грн. (одна тисяча
вісімсот дев'яносто одна гривня 90 коп.)
витрат по оплаті судового збору, 6153, 85
грн. (шість тисяч сто п'ятдесят три грн.
85 коп.) витрат на послуги адвоката.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя
В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу
(13100, с. Громада, Любарського району,
Житомирської області, вул. Польва 1); 2 -
відповідачу (30530, с. Велика Березна
Полонського району Хмельницької
області, вул. Будьонного 28) -рек.