ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року Справа № 910/19287/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоПолянського
А.Г.,суддівКоробенко Г.П., Мачульського
Г.М. (доповідач),розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постановуКиївського
апеляційного господарського
судувід10.04.2014р.у
справі№910/19287/13Господарського
судуміста Києваза позовомПриватного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування"доПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"простягнення неустойки та
трьох відсотків річних

за участю

- позивача:Собко О.В. (довіреність від
18.03.2014р.)- відповідача:Гриньок О.А.
(довіреність від 13.05.2014р.)-
прокурора:Гнатюк М.М. (посвідчення від
30.07.12р., № 000563), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись в суд з даним позовом,
Приватне акціонерне товариство
"Укргазвидобування" (далі - позивач)
просило стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - відповідач) 23 728 441,50 грн. пені, 93
777,18 грн. штрафу, 5 423 415,11 грн. трьох
відсотків річних. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідач не
вчасно розрахувався за поставлений
йому позивачем природний газ, що
покладає не відповідача обов'язок
сплатити позивачу пеню та три відсотки
річних за прострочення оплати
поставленого газу в травні 2013 року та
червні 2013 року за період з 03.08.2013р. по
03.10.2013р., в липні 2013 року - за період з
29.08.2013р. по 03.10.2013р., в серпні 2013 року - за
період з 28.09.2013р. по 03.10.2013р. та штраф за
не оплату природного газу,
поставленого в липні та серпні 2013р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. (суддя Стасюк С.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Зубець Л.П., судді Мартюк А.І.,
Іоннікова І.А.), позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати вищевказані судові рішення
та прийняти нове, яким у задоволенні
вимог про стягнення трьох відсотків
річних відмовити, а в частині стягнення
пені та штрафу - зменшити їх в порядку
ст.83 Господарського процесуального
кодексу України до 1,00 грн., посилаючись
на порушення судами норм матеріального
і процесуального права.

Прокурор підтримав ці вимоги.

Переглянувши у касаційному порядку
оскаржені судові рішення, колегія
суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 11111 ч.2 п.4
Господарського процесуального кодексу
України у постанові суду касаційної
інстанції мають бути зазначені стислий
виклад суті рішення місцевого
господарського суду, рішення,
постанови апеляційного господарського
суду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між сторонами 10.10.2012р.
укладено договір поставки природного
газу №УГВ 6419/21-12, за умовами якого, з
урахуванням додаткової угодуи№1,
позивач як постачальник зобов'язався
передавати відповідачу - покупцеві у 2013
році у власність природний газ
власного видобутку для потреб
населення, а покупець приймати та
оплачувати газ в обсязі до 13 856 000 000
кубічних метрів. Передача газу до
магістральних газопроводів ДК
"Укртрансгаз" та в розподільні мережі
суб'єктів господарювання здійснюється
на газорозподільних станціях (далі -
ГРС) та пунктах виміру витрат газу (далі
- ПВВГ) ДК "Укргазвидобування".

У період з травня по серпень 2013 року
позивач передав, а відповідач прийняв
природний газ загальною вартістю 1 888 145
920,05 грн., про що свідчать наявні в
матеріалах справи акти
приймання-передачі, підписані
позивачем і відповідачем. Зауважень
(претензій) щодо якості чи кількості
поставленого позивачем природного
газу від відповідача не надходило.

Відповідач не здійснив повний
розрахунок з позивачем у порядку та
строки, визначені Договором. Так, в
травні 2013 року позивач поставив
відповідачу природний газ на суму 486 433
564,16 грн., в оплату за який відповідач
перерахував позивачу 121 911 347,09 грн. в
липні 2013 року, 232 854 553,03 грн. у вересні 2013
року та 42 162 586,20 грн. в жовтні 2013 року.
Залишок несплачених коштів за газ,
поставлений у травні 2013 року, становить
89 505 077,84 грн. Вартість природного газу,
поставленого позивачем у червні-липні
2013 року відповідач не оплатив. В серпні
2013 року позивач поставив відповідачу
природний газ на суму 467 059 114,42 грн., за
який відповідач розрахувався частково,
оплативши 26 352 355,47 грн. Вказані
обставини, як встановлено судами,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи банківськими виписками та не
заперечувались сторонами.

Відповідно до п.п.7.2-7.4 Договору у
випадку порушення строків поставки або
недопоставки місячного обсягу газу з
вини постачальника, останній сплачує
на користь покупця пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
вартості непоставленого або
недопоставленого протягом місяця газу,
за кожен день прострочення, та
додатково стягується штраф у розмірі
0,01% вказаної вартості. Постачальник не
несе відповідальності за порушення
термінів поставки або недопоставки
газу у випадках, передбачених п.3.7
даного Договору. За порушення строку
оплати покупець сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу та
додатково стягується штраф у розмірі
0,01% від простроченої суми. Сплата пені
та штрафів не звільняє сторони від
виконання зобов'язань, передбачених
цим Договором.

Згідно з п.11.1 Договору останній
вважається укладеним з дати його
підписання уповноваженими
представниками та скріплення
печатками сторін і діє з 01.01.2013р. до
31.12.2013р., а в частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
виконання.

Задовольняючи позов місцевий
господарський суд, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
своє рішення мотивував тим, що
відповідач порушив свої зобов'язання
із оплати поставленого газу тому має
нести встановлену умовами Договору
відповідальність, а наведені
відповідачем обставини не є підставою
для зменшення розміру неустойки до 1
грн., і звільнення його від оплати 3%
річних.

Між тим, повністю погодитись з такими
висновками судів неможна виходячи з
наступного.

Із судових рішень вбачається, що
відповідач звертався до суду з
клопотанням про зменшення заявлених
позивачем до стягнення розміру пені та
штрафу до 01,00 грн., посилаючись на
скрутне фінансове становище, зумовлене
недоотриманням коштів від споживачів
та несвоєчасним проведенням
розрахунків за спожитий газ.
Аналогічні вимоги ставились
відповідачем і в апеляційній скарзі.

Відмовляючи у зменшені неустойки суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що недоотримання відповідачем коштів
від споживачів, несвоєчасне проведення
розрахунків за спожитий газ,
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу та скрутне фінансове
становище не є достатніми підставами
для зменшення розміру неустойки (пені
та штрафу) у спірних відносинах в
розумінні ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 233
Господарського кодексу України та ст.
551 Цивільного кодексу України.

Між тим, висновки судів у цій частині не
ґрунтуються на вказаних нормах права.

Так, відповідно до приписів статті 551
частини третьої Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити їх розмір. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Таким чином розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду за
наявності обставин, які мають істотне
значення, та з врахуванням майнового
стану сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, також враховувати не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Як встановлено судами, в травні 2013 року
позивач поставив відповідачу
природний газ на суму 486 433 564,16 грн., в
оплату за який відповідач перерахував
позивачу 121 911 347,09 грн. в липні 2013 року, 232
854 553,03 грн. у вересні 2013 року та 42 162 586,20
грн. в жовтні 2013 року. Залишок
несплачених коштів за газ, поставлений
у травні 2013 року, становить 89 505 077,84 грн.
Вартість природного газу, поставленого
позивачем у червні-липні 2013 року
відповідач не оплатив. В серпні 2013 року
позивач поставив відповідачу
природний газ на суму 467 059 114,42 грн., за
який відповідач розрахувався частково,
оплативши 26 352 355,47 грн. Вказані
обставини підтверджуються наявними в
матеріалах справи банківськими
виписками.

Відтак судами встановлено, що між
сторонами існує заборгованість з
виконання основного зобов'язання із
оплати відповідачем поставленого
позивачем природного газу за окремі
періоди, доводів та мотивів, за яких
позивач не заявляв про їх стягнення у
даному спорі, позивачем не наведено,
отже наявність такої заборгованості не
є обтяжливою для позивача.

В п.42 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
07.04.2008р. №01-8/211 зазначено, що судам слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 Цивільного кодексу
України та статті 233 Господарського
кодексу України направлені на
запобігання збагаченню кредитора за
рахунок боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником.

За вказаних обставин перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
виходячи з вищенаведених норм
матеріального і процесуального права і
встановлених судами обставин справи,
та враховуючи що правових підстав
вважати, що скрутне фінансове
становище, зумовлене недоотриманням
коштів від споживачів та несвоєчасним
проведенням розрахунків за спожитий
газ, не є обставинами, які не мають
істотного значення, та враховуючи
відсутність правових підстав вважати,
що невиконання відповідачем
зобов'язання із оплати заборгованості
за поставлений природний газ за окремі
періоди є обтяжливим для позивача,
розмір неустойки належить зменшити на
вісімдесят відсотків.

Тобто з урахуванням обставин, на які
посилався відповідач як на підставу
для зменшення штрафних санкцій, та
враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає за доцільне, беручи до
уваги баланс інтересів сторін, на
підставі статі 83 Господарського
процесуального кодексу України,
зменшивши розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, та в
частині позовних вимог про стягнення 18
982 753,20 грн. пені та 75 021,74 грн. штрафу
відмовити.

Крім того, частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України визначено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми.

Таким чином право кредитора вимагати
сплату боргу з урахуванням процентів
річних є способом захисту його
майнового права та інтересу, суть яких
полягає у отриманні компенсації (плати)
від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредитору.

Отже виходячи із встановленої судами
заборгованості відповідач
зобов'язаний сплатити три відсотки
річних за прострочення грошового
зобов'язання, тому висновки судів у цій
частині є правильними.

Як роз'яснив Вищий господарський суд
України у своїй постанові пленуму від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки (п.
3.17.4.).

Враховуючи приписи статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покласти на
відповідача.

Оскільки обставини справи встановлені
повно і правильно, але судами у
вказаній вище частині порушено норми
матеріального та процесуального права,
враховуючи що по справі не вимагається
збирати нові або досліджувати зібрані
докази, суд касаційної інстанції не
вбачає правових підстав для
направлення справи на новий розгляд у
зазначеній частині, а вважає за можливе
скасувавши судові рішення у цій
частині, прийняти нове.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.п.1, 2, 11110 ч.1,
11111 Господарського процесуального
кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014р. та
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/19287/13
скасувати в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" 18982753,20 грн. пені та
75021,74 грн. штрафу і в цій частини
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

В іншій частині постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.04.2014р. залишити без змін.

Головуючий суддя
А.Г. Полянський

Судді
Г.П. Коробенко

Г.М. Мачульський