Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" липня 2014 р.
Справа № 906/664/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Полякова І.Ю. -
довіреність б/н від 16.10.2013);

від відповідача: Дубина М.В. -
довіреність б/н від 02.06.2014 ;

присутня: ОСОБА_3 - паспорт серія НОМЕР_1
від 05.02.2002

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" в особі
Головного офісу АКБ Укрсоцбанк (м.Київ)

до Публічного акціонерного товариства
"Чижівська паперова фабрика" (с.Чижівка,
Новоград-Волинський район, Житомирська
область)

про стягнення 99541,26 грн.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 10.07.2014
оголошувалась перерва до 14:00год. 10.07.2014.

Позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 99541,26 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 06-07/050 від 16.05.2006 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, з врахуванням
письмових пояснень на заперечення (а.с.
51-52). Подала письмове клопотання, яке
було задоволено судом, про долучення
документів до матеріалів справи (а.с.
91-119). Стосовно клопотань відповідача
про залишення позову без розгляду,
представник позивача заперечила.

Представник відповідача щодо позову
заперечив з мотивів, викладених у
відзиві на позовну заяву від 01.07.2014 (а.с.
73-76), з урахуванням письмових пояснень
від 07.07.2014 (а.с.84).

Стосовно клопотання відповідача №49
від 22.05.2014 про залишення позову без
розгляду (а.с. 30), обґрунтованого тим, що
згідно Єдиного державного реєстру
підприємств, установ організацій,
такого товариства як Відкрите
акціонерне товариство "Чижівська
паперова фабрика" не існує, слід
зазначити, що вказане не є підставою
для залишення позову без розгляду. Так,
зміна найменування Відкритого
акціонерного товариства "Чижівська
паперова фабрика" на Публічне
акціонерного товариства "Чижівська
паперова фабрика" відбулась на
виконання Закону України "Про
акціонерні товариства" (від 17.09.2008, №
514-VI), відповідно до ч.5 п.5 Прикінцевих
положень якого, приведення діяльності
у відповідність із нормами цього
Закону, статутів та внутрішніх
положень акціонерних товариств,
створених до набрання чинності цим
Законом, у тому числі зміна
найменування акціонерних товариств з
відкритого або закритого на публічне
або приватне, не є перетворенням та не
потребує застосування процедури
припинення.

Отже, у даному випадку Відкритого
акціонерного товариства "Чижівська
паперова фабрика" було перейменовано
на Публічне акціонерного товариства
"Чижівська паперова фабрика" без зміни
організаційно-правової форми
юридичної особи.

Також, як зазначено у п. 1.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", за
приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема,
реорганізації суб'єкта господарювання
у відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі його правонаступника.
Господарським судам необхідно
враховувати, що сама лише зміна
найменування юридичної особи не
означає її реорганізації, якщо при
цьому не змінюється
організаційно-правова форма даної
особи. Зміна типу акціонерного
товариства з приватного на публічне не
є його реорганізацією (стаття 5 Закону
України "Про акціонерні товариства").
Водночас зміна найменування юридичної
особи тягне за собою необхідність у
державній реєстрації змін до
установчих документів, порядок
проведення якої викладено у статті 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців". У разі коли така
зміна сталася у процесі вирішення
спору господарським судом, про неї
обов'язково зазначається в описовій
частині рішення (при цьому у
мотивувальній частині, за
необхідності, також зазначається нове
найменування учасника судового
процесу - наприклад, у разі задоволення
позову до нього) або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи.

За вказаного, суд відхиляє клопотання
позивача №49 від 22.05.2014 про залишення
позову без розгляду.

Стосовно клопотання відповідача №49
від 22.05.2014 про залишення позову без
розгляду (а.с. 32), мотивованого тим, що
позовну заяву підписано особою, яка не
мала права її підписувати, слід
зазначити, що вказану позовну заяву від
12.05.2014 підписано представником
позивача Поляковою І.Ю. (а.с. 4).

Приписами ст.28 ГПК України передбачено,
що справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

До матеріалів позовної заяви додано
нотаріально посвідчену довіреність
№3976 від 16.20.2013 (а.с. 27), згідно п.п. 1.1. п. 1
якої Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" в особі директора з
ризиків Блоку управління ризиками ПАТ
"Укрсоцбанк" громадянина Чеської
Республіки Гашковця Павела, який діє на
підставі довіреності, посвідченої в м.
Києві за реєстровими №3882, 3883, в порядку
передоручення уповноважує Полякову
Інну Юріївну за попереднім усним
договором з представником вчиняти від
імені ПАТ "Укрсоцбанк" представляти
інтереси ПАТ "Укрсоцбанк", в межах
договору доручення № від 23.09.2011
року, укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та
ТОВ "Берегова агенція "Пристав", у
відносинах з юридичними та фізичними
особами, в органах державної влади та
органах місцевого самоврядування, в
усіх підприємствах, установах,
організаціях незалежно від форми
власності, у тому числі в органах
нотаріату, в органах державної
виконавчої служби, в усіх судах з усіма
правами наданими законному
представнику, позивачу, заявнику по
справах окремого або наказного
провадження, заінтересованій особі,
стягувачу, кредитору, іншому учаснику
процесу, з правом пред'явлення позову...

При цьому, сліз зазначити, що згідно
договору доручення № від 23.09.2011
року (а.с.112-119), укладеного між ПАТ
"Укрсоцбанк" (повіритель) та ТОВ
"Берегова агенція "Пристав" (повірений),
останній за дорученням довірителя
приймає на себе зобов'язання за
винагороду здійснювати від імені
довірителя юридичні та фактичні (не
юридичні) дії по стягненню строкової та
простроченої заборгованості з
боржників довірителя. При цьому,
вказаним договором визначено, що
юридичними діями по стягненню
заборгованості, які вчиняє повірений
за даним договором є підписання та
подання до суду (в т.ч. Третейського)
позовних заяв...

Враховуючи викладене, оскільки позовну
заяву підписано уповноваженим
представником, суд відхиляє клопотання
відповідача №49 від 22.05.2014 про залишення
позову без розгляду.

Суд також відхиляє клопотання
відповідача № 2 від 01.07.2014 про залишення
позову без розгляду (а.с 68-70),
обґрунтоване тим, що згідно позовної
заяви та в доданих до неї документах
містяться відомості про клієнта банку,
а особа, яка підписала позов не є
співробітником банку, тому порушена
банківська таємниця, оскільки приписи
ст. 81 ГПК України не передбачають такої
підстави для залишення позову без
розгляду.

Що стосується клопотання відповідача
від 01.07.2014 (а.с. 71-72) про залишення позову
без розгляду, обґрунтованого тим, що
судовий збір за подачу позовної заяви
до господарського суду оплачено не
позивачем, а третьою особою - ТОВ
"Боргова агенція "Пристав", то таке
клопотання суд також відхиляє,
оскільки за п.п. г п. 5.2.1. договору про
надання послуг щодо стягнення
заборгованості № від 01.04.2014
(а.с.102-111), укладеного між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ТОВ "Берегова агенція
"Пристав" (повірений), останній має
право самостійно сплачувати судовий,
третейські збори, витрати за вчинення
виконавчих написів нотаріуса,
авансуванням витрат на виконавче
провадження, за оголошення в газетах
про виклик боржників до суду та інші
витрати, що пов'язані з виконанням
Договору та можуть бути компенсовані
замовником відповідно до вимог
договору. При цьому слід зазначити, що
сплату судового збору із застосуванням
інституту представництва приписами
чинного законодавства не заборонено.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи, 16.05.2006
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (а.с.
23-26, далі - позивач, банк, кредитор)) та
Відкритим акціонерним товариством
"Чижівська паперова фабрика" (назву
змінено на Публічне акціонерне
товариство "Чижівська паперова
фабрика" (далі - відповідач,
позичальник)) укладено Договір кредиту
з Додатком (а.с. 7-13).

За умовами вказаного Договору, як
зазначає позивач, банк надав
позичальнику кредит у сумі 123600,00грн. зі
строком погашення 15.05.2011 та відсотковою
ставкою 18% річних.

Вказує, що згідно з умовами Договору,
позичальник зобов'язаний виконати
зобов'язання згідно з Кредитним
договором у повному обсязі, у тому
числі, але не обмежуючись цим,
повернути суму отриманих кредитних
коштів та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами у
порядку та на умовах кредитного
договору, щомісячними платежами,
згідно встановленого графіку сплати
кредиту.

Зазначає, що у зв'язку з порушенням
зобов'язань по Кредитному Договору,
станом на 30.04.2014 за відповідачем
рахується заборгованість у розмірі
99541,26грн., з яких 55455,00грн. - сума боргу за
кредитом, 32857,09грн. - сума боргу за
відсотками, 3803,29грн. - пеня за
несвоєчасне повернення кредиту,
2086,96грн. - пеня за несвоєчасне
повернення відсотків, 1733,16грн. -
заборгованість по комісії, 2329,11грн. -
інфляційні за кредитом, 1276,65грн. -
інфляційні за відсотками.

Відповідач, згідно відзиву на позовну
заяву (а.с. 73-76), вважає, що оскільки
умовами Договору передбачені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, відповідач робить
висновок, що оскільки за умовами
договору погашення як суми основної
заборгованості, так і процентів,
повинно здійснюватися позичальником
частинами до 05 числа кожного місяця, то
початок перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Пояснює, що щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів за
користування кредитом позичальник
перестав виконувати починаючи із 05.12.09,
у зв'язку із чим з 06.12.09, а потім
щомісячно 06 числа місяця у кредитора
виникало право звернення до суду за
захистом порушених прав. Наголошує на
тому, що позичальник доручив
кредиторові самостійно списувати
належні до оплати суми за
меморіальними ордерами, тому позивач
про порушення його прав дізнався ще
06.12.09, проте жодних вимог до Відповідача
про необхідність виконання зобов'язань
не пред'являв, а звернувся до суду з
позовом лише у травні 2014 року.

Додатково у письмових поясненнях (а.с.
84) відповідач, посилаючись на п. 4.4.
Договору №06-07/050 від 16.05.06, згідно якого
у разі невиконання позичальником
зобов'язань, визначених п. 3.3.2. - 3.3.18.
протягом більше 30 днів, строк
користування кредитом вважається
таким, що сплив; - п. 3.3.13. Договору,
згідно якого позичальник зобов'язаний
щоквартально, не пізніше 25 числа
першого місяця кварталу наступного за
звітним, надавати кредиторові, зокрема,
бухгалтерські баланси, звіти про
фінансові результати, розшифровки
дебіторської і кредиторської
заборгованості; - п. 3.3.13.1. яким
зобов'язано позичальника щомісячно, не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
звітним, надавати кредиторові довідку
про щомісячні надходження на рахунки
позичальника за останній місяць; - п. 7.4.
Договору, за яким у разі настання
обставин, визначених п.п. 2.11.З., 3.2.4., 4.4.,
5.4. цього Договору, термін надання
кредиту вважається таким, що
закінчився і відповідно, позичальник
зобов'язаний повернути кредит,
сплатити проценти за фактичний час
використання кредиту, комісії,
нараховані штрафні санкції в розмірі
передбаченому цим Договором та
Тарифами; - беручи до уваги п. 4.4.
Договору, згідно якого строк
користування кредитом сплив через 30
днів від 10 числа місяця, наступного за
звітним, починаючи з моменту неподачі
довідки про щомісячні надходження на
рахунки позичальника за останній
місяць, а саме 11.01.10, або через 30 днів від
25 числа першого місяця кварталу
наступного за звітним, починаючи з
моменту неподачі бухгалтерських
балансів, звітів про фінансові
результати, розшифровок дебіторської і
кредиторської заборгованості, а саме
26.02.2010 відповідач робить висновок, що у
розумінні положень статті 253, 254, 267 ЦК
України, початком перебігу строку слід
вважати 11.01.10, закінченням строку 11.01.13,
тому звернення до суду із спливом
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, врахувавши пояснення
представників сторін, господарський
суд дійшов висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог, з
огляду на наступне.

Згідно положень статей 11, 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
виникають, зокрема з договору.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше осіб, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За ст.ст.627, 629 ЦК України, відповідно до
ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Так, згідно позовної заяви, підставою
звернення позивача до суду останній
вказує невиконання відповідачами
умов Кредитного договору від 16.05.2006 (а.с.
7-13), факт укладення якого та отримання
кредиту у визначеному Договором
розмірі - 123600,00грн. не заперечується
сторонами по справі.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 вказаної статті, до відносин
за кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного Банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Так, за умовами п. 1.1. Договору кредитор
зобов'язується надати позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, в сумі 123600,00
(сто двадцять три тисячі шістсот)
гривень нуль копійок зі сплатою 18,0
(вісімнадцяти) процентів річних та
комісій, в розмірі та порядку
визначеним Тарифами на послуги по
наданню кредитів, які містяться в
Додатку 1 до цього Договору, який є
невід'ємною складовою частиною цього
Договору, надалі за текстом - "Тарифи" з
наступним графіком погашення суми
основної заборгованості:

- щомісячно до 5го числа місяця,
починаючи з червня 2006 року по травень
2011 року - в сумі 2065 (дві тисячі шістдесят
п'ять) гривень нуль копійок, до 15 травня
2011 року - 1765 (одна тисяча сімсот
шістдесят п'ять) гривень 00 копійок та з
кінцевим терміном повернення
заборгованості до 15 травня 2011 року,
надалі за текстом - "Кредит", на умовах,
визначених цим Договором.

Нарахування процентів за користування
кредитом здійснюється у валюті кредиту
щомісячно в останній робочий день
поточного місяця за період з
останнього робочого дня попереднього
місяця по день, що передує останньому
робочому дню поточного місяця, а також
в день повернення заборгованості за
кредитом в повній сумі.

Сплата процентів за користування
кредитом здійснюється у валюті кредиту
щомісячно не пізніше 5 (п'ятого) числа
місяця, наступного за місяцем, за який
нараховані проценти, а також день
повернення заборгованості за кредитом
в повній сумі, на рахунок №09321 в
гривні в Київській міській філії АКБ
"Укрсоцбанк" (п. 2.5. Договору).

Нарахування та сплата процентів за
користування кредитом здійснюється за
фактичну кількість днів користування
кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При
розрахунку процентів враховується
день надання та не враховується день
погашення кредиту (п. 2.6. Договору).

У разі прострочення повернення
заборгованості за кредитом понад 90
днів, сплата процентів до моменту її
повернення, починаючи з місяця, в якому
прострочення перевищило 90 днів,
здійснюється у валюті кредиту
щомісячно в останній робочий день
відповідного місяця (п. 2.7. Договору).

Сплата комісій здійснюється в порядку
та в строки обумовлені Тарифами.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 19-21),
відповідачу за користування кредитом
за період з 17.05.2006 по 12.09.2011 нараховано
56101,46грн. процентів, а відповідачем
сплачено 23244,37грн. відсотків, у зв'язку з
вказаним на час звернення до суду, за
даними позивача, має місце
заборгованість відповідача по сплаті
нарахованих процентів у сумі 32857,09грн.,
яку позивач просить стягнути. Разом з
тим, вказаний розрахунок має
продовження, згідно якого (а.с.19
(зворотній бік) з 06.11.2008 по 29.04.2014
позивачем нараховано 41126,65грн.
відсотків. Однак, письмового
обґрунтування з посиланням на умови
Договору та документального
підтвердження (належним чином
засвідчених банківських виписок)
правомірності заявлених до стягнення
сум відсотків за кредитом матеріали
справи не містять.

Також до матеріалів справи не надано
документального підтвердження
стосовно заборгованості за комісіями у
розмірі 1733,16грн. При цьому будь-якого
нормативного обґрунтування з
посиланням на умови Договору та
розрахунку по вказаній сумі, пояснень
щодо періоду її виникнення та порядку
нарахування матеріали справи не
містять.

За вказаного та з метою перевірки
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, ухвалами господарського суду
Житомирської області від 23.05.2014, від
03.06.2014, від 07.07.2014 (а.с. 1, 42-43, 87-88) було
зобов'язано позивача надати завірені
банком виписки руху коштів по тілу
кредиту, по процентах та щодо
заборгованості по комісії, пені,
інфляційних як станом на 30.04.2014, так і на
дату судового засідання. Крім того,
останньою ухвалою суд також зобов'язав
позивача надати письмове
обґрунтування по всіх з а я в л е н и х
вимогах, з посиланням на приписи
законодавства, умови договору та із
зазначенням періодів виникнення
заборгованості. Для надання
вищевказаних документів в судовому
засіданні 01.07.2014 також оголошувалася
перерва до 07.07.2014 (а.с.80).

Однак, витребуваних судом документів,
необхідних для вирішення спору, надано
не було. При цьому, присутній в судовому
засіданні представник позивача
пояснень щодо здійснення вищевказаних
розрахунків не надав.

Неподання витребуваних вказаними
ухвалами суду документів позбавляє суд
можливості, згідно ст. 43ГПК України,
повно, всебічно і об'єктивно дослідити
всі обставини справи в їх сукупності, а
відповідно - здійснити оцінку доказів,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, та
вирішити спір по суті. Неподання
зазначених доказів унеможливлює
здійснення перевірки обґрунтованості
нарахованих позивачем сум відсотків по
кредиту, комісії, пені та інфляційних
за несвоєчасне повернення відсотків.

За вказаного, суд враховує, що за п. 2.3.
Постанови Пленум Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Згідно з п.5 ч. 1 ст. 81 ГПК України,
господарський суд залишає позов без
розгляду якщо позивач, без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про залишення позову без
розгляду в частині стягнення з
відповідача 32857,09грн. заборгованості по
сплаті відсотків, 2086,96грн. пені по
відсотках, 1733,16грн., заборгованості по
комісії та 1276,65грн. грн. інфляційних за
відсотками, на підставі п.5 ч.1. ст.81 ГПК
України.

Що стосується заявлених позивачем
55455,00грн. основного боргу, 3803,29грн. пені
по кредиту та 2329,11грн. інфляційних
витрат за кредитом, слід зазначити
наступне.

Як вбачається з розрахунку позивача
(а.с. 19) та підтвердили представники
сторін, в період з 05.06.2006 по 07.11.2008
позивачем було сплачено 63693,79грн.
кредитних коштів та з 30.12.2008 по 26.02.2009 -
4451,21грн., а всього - 68145,00грн. Таким чином,
станом на час вирішення справи в суді
сума заборгованості за кредитом склала
55455,00грн. (123600,00грн. - 68145,00грн.).

При цьому суд враховує відсутність у
матеріалах справи доказів виникнення у
відповідача обов'язку дострокового
погашення кредиту та приписи ч.1 ст. 35
ГПК України.

У відповідності до ст.35 ГПК України,
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Разом з тим, враховуючи заяву
відповідача про застосування строків
позовної давності, суд враховує
наступне.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до вимог чинного
законодавства за захистом свого
цивільного права або інтересу особа
може звернутися до суду у строк,
визначений статтями 257, 258 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України встановлюється
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Згідно частини 5 статті 261 ЦК за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно умов кредитного договору
сторони погодили, що повернення
кредиту здійснюється відповідно до
узгодженого сторонами графіку,
вказаному в договорі або додатку до
нього, що є невід'ємною частиною даного
договору.

За таких обставин, оскільки у
кредитному договорі передбачено, що
його виконання здійснюється частинами
відповідно до графіку погашення
кредиту (п.1.1 Договору), то початком
перебігу строку позовної давності є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, проте не сплатив його,
і відповідно загальний строк позовної
давності застосовується щодо кожного
щомісячного простроченого платежу,
який був визначений графіком.

За вказаного, враховуючи звернення
позивача з позовом до суду 14.06.2014 (а.с.29),
вимога позивача про стягнення з
відповідача кредитних коштів в сумі
121835,00грн., які позивач зобов'язаний був
сплатити з червня 2006 року по травень 2011
року, заявлено за межами трирічного
строку позовної давності.

Заявлена до стягнення заборгованість
за кредитом у розмірі 1765,00грн., яку
відповідач зобов'язаний був сплатити
до 15 травня 2011 року подано в межах
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові в межах
загальної та спеціальної позовної
давності.

При цьому, суд враховує позицію Вищого
господарського суду України, викладену
у Постанові Пленуму "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" від 29 травня 2013 року N 10 перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевказане, судом було
встановлено, що право та охоронюваний
законом інтерес позивача дійсно
порушені, але позовна давність в
частині стягнення з відповідача
121835,00грн. заборгованості за кредитом
спливла і про це зроблено заяву
відповідачем, при цьому позивачем не
наведено поважних причин її
пропущення, суд відмовляє в позові в
цій частині у зв'язку зі спливом
позовної давності. За вказаного,
1765,00грн. заборгованості за кредитом
заявлено до стягнення обґрунтовано.

Що стосується заявленої до стягнення
3803,29грн. пені за несвоєчасне повернення
кредиту, то за умовами п. 4.2. Договору
кредиту, у разі прострочення
позичальником строків сплати
процентів, визначених цим Договором та
комісій, визначених тарифами, а також
прострочення строків повернення
кредиту, визначених п. п. 1.1., 2.11.3, 3.2.4., 4.4.,
5.4. цього Договору, позичальник сплачує
кредитору пеню в розмірі 1 (один)
процент в валюті кредиту, вказаній в п.
1.1. від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період невиконання зобов'язань
за цим Договором.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до пені
застосовується спеціальний строк
давності в один рік, з моменту
виникнення права на нарахування пені,
та відповідно до ч. 6 ст. 232 нарахування
штрафних санкцій припиняється через 6
місяців з дня, коли зобов'язання мало
бути виконане (п. 6 ст. 232 ГК України).

З огляду на вказані норми, у зв'язку з
тим, що Договором не передбачено інший
період нарахування пені та не
збільшено строку позовної давності
щодо неї, останню слід нараховувати в
межах шестимісячного строку, при цьому
слід виходити з річного строку
позовної давності.

З долученого до позовної заяви
розрахунку позивача вбачається, що
пеня в сумі 3803,29грн. за несвоєчасне
повернення кредиту обрахована за
період з 29.10.2013 по 29.04.2014, тобто, за шість
місяців, які передували зверненню до
суду, що суперечить приписам п.6 ст. 232 ГК
України та ст. 253 ЦК України, якою
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. До того ж період, за який
здійснено її нарахування виходить за
межі позовної давності строком у 1 рік.

Враховуючи, вказане у стягненні
3803,29грн. пені за несвоєчасне повернення
кредиту слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 2329,11грн.
інфляційних витрат за кредитом,
нарахованих за період з травня 2013 по
березень 2014 (а.с. 21).

Відповідно до Рекомендації Верховного
Суду України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ №6.2.-97р. від 04.04.1997р., у випадку,
коли відшкодуванню підлягає сума, яка
складається з внесків, зроблених в
різні періоди, кожний внесок
збільшується на величину індексу
відповідного періоду, результати
підсумовуються. При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць; тому
умовно слід вважати, що сума внесена в
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, індексується за період з
урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по
31 число, то розрахунок починається з
наступного місяця.

Згідно п.3.2 Постанови пленуму ВГСУ від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Враховуючи вищезазначені рекомендації
Верховного Суду України, приписи
Постанови пленуму ВГСУ та
проаналізувавши наданий позивачем
розрахунок суми, на яку збільшився
розмір боргу внаслідок інфляційних
процесів, суд дійшов висновку, що
обґрунтовано заявлена до стягнення
сума інфляційних становить 1885,47грн.,
оскільки, при здійсненні їх
нарахування, позивачем не було
враховано дефляційних процесів. Тому у
стягненні 443,64грн. інфляційних слід
відмовити, оскільки їх заявлено до
стягнення безпідставно.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
частині стягнення з відповідача
1765,00грн. заборгованості по кредиту та
1885,47грн. інфляційних витрат за кредитом
позов обґрунтований, підтверджений
належними доказами, копії яких
долучено до матеріалів справи та
підлягає задоволенню. В частині
стягнення з відповідача 32857,09грн.
заборгованості по сплаті відсотків,
2086,96грн. пені по відсотках, 1733,16грн.
заборгованості по комісії та 1276,65грн.
грн. інфляційних за відсотками позов
слід залишити без розгляду на підставі
п. 5 ст. ч.1. 81 ГПК України. В частині
стягнення з відповідача 53690,00грн.
заборгованості по кредиту, 3803,29грн.
пені по кредиту та 443,64грн. інфляційних
витрат за кредитом слід відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
обґрунтовано заявлених позовних вимог.
При цьому суд враховує приписи Закону
України "Про судовий збір", згідно п.4 ч.1
ст.7 якого сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
залишення заяви без розгляду, .

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 75, п.5 ч.1. ст.81, ст.ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Чижівська паперова
фабрика" (11725, Житомирська обл.,
Новоград-Волинський р-н., с. Чижівка,
вул. Шевченка, буд. 16, ід. код 00278712)

на користь Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
Голосіївський р-н., вул. Ковпака, буд. 29,
ід. код 00039019):

- 1765,00грн. заборгованості за кредитом;

- 1885,47грн. інфляційних витрат за
кредитом;

- 73,01 грн. судового збору.

3. У стягненні 53690,00грн. заборгованості
за кредитом, 3803,29грн. пені за
несвоєчасне погашення кредиту, 443,64грн.
інфляційних витрат за кредитом,
відмовити.

4. В частині стягнення 32857,09грн.
заборгованості за відсотками, 2086,96грн.
пені за несвоєчасне погашення
відсотків, 1733,16грн. заборгованості за
комісіями, 1276,65грн. інфляційних витрат
за відсотками, залишити позов без
розгляду на підставі п.5 ч.1. ст.81ГПК
України.

5. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Укрсоцбанк" в особі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боргова агенція
"Пристав" (01054, м. Київ, вул. Воровського,
33, ід. код 37079700) з Державного бюджету
України 759,08грн. судового збору,
сплаченого ним за платіжним дорученням
№5442 від 05.05.2014.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.07.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.).