КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р. Справа№ 910/828/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року

у справі № 910/828/14 (суддя -
Мандриченко О.В.)

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»

про стягнення 385556,88 грн.

Представники сторін у судове засідання
25.06.2014 року не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року по справі № 910/828/14
позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про стягнення 385 556,88 грн. - задоволено
частково. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на користь фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 364 147,78 грн.
заборгованості по орендній платі, 14 771,43
грн. пені, 3 610,99 грн. 3% річних, 2 732,39 грн.
інфляційних втрат та 7 693,57 грн. витрат
по сплаті судового збору. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 20.03.2014 року відповідач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року по справі № 910/828/14 скасувати
та прийняти нове рішення суду яким,
відмовити в задоволенні позову. Свої
доводи скаржник обґрунтував тим, що при
винесенні рішення місцевим
господарським судом неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права та не вірно було
розраховано пеню, 3% та інфляційні
втрати.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

В письмових поясненнях на апеляційну
скаргу, позивач заперечив проти
задоволення апеляційної скарги вважає
скаргу безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
винесене без порушення норм
матеріального права. При цьому, позивач
просив суд апеляційної інстанції
змінити рішення суду першої інстанції
в частині розподілу судових витрат, та
стягнути з відповідача на користь
позивача 893,70 грн. судових витрат
пов'язаних з розглядом справи, а саме,
витрат понесених позивачем для
забезпечення явки його представника у
судові засідання суду першої інстанції
(проїзд з м. Донецька до м. Києва та
зворотному напрямку). Крім того,
позивач у письмових поясненнях просив
суд апеляційної інстанції справу
розглядати без участі його
представника.

У судовому засіданні 28.05.2014 року
представник ПАТ «КБ «Надра» надав суду
свої пояснення по справі, в яких
апеляційну скаргу підтримали в повному
обсязі на підставі доводів зазначених
у ній та просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення місцевого
господарського суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити. При
цьому, у судове засідання 25.06.2014 року
представник скаржника не з'явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином про
причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому
засідання 28.05.2014 року також надав суду
свої пояснення по справі в яких
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги відповідача, вважає
її необґрунтованою та безпідставною, а
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Просив суд
апеляційної інстанції залишити
рішення господарського суду міста
Києва без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. При цьому, як зазначалося
вище, позивач просив суд апеляційної
інстанції змінити рішення суду першої
інстанції в частині розподілу судових
витрат, та стягнути з відповідача на
користь позивача 893,70 грн. - судові
витрати понесені позивачем у даній
справі у зв'язку із забезпеченням явки
його представника у судові засідання
суду першої інстанції. У судове
засідання 25.06.2014 року представник
позивача не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином про причини неявки суд
не повідомив.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки сторони про
дату та місце розгляду справи судом
повідомлялися належним чином, участь
представників позивача та відповідача
у судовому засіданні 25.06.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. При цьому, судова колегія
враховує, що представники позивача та
скаржника були присутні у судовому
засіданні 28.05.2014 року та надали суду
апеляційної інстанції свої пояснення
по справі, які колегією прийняті до
уваги, а позивач просив суд апеляційної
інстанції справу розглядати без участі
його представника.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, Київським
апеляційним господарським судом
встановлено наступне.

21.08.08 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець)
та ПАТ «КБ «Надра» було укладено
договір оренди, згідно якого
орендодавець передає орендарю, а
орендар приймає у платне, тимчасове
користування на умовах оренди
нежитлове приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа
якого 250,7 кв.м. На виконання умов
договору між сторонами було підписано
акт прийому-передачі вказаного
нежитлового приміщення від 21.08.2008 року.

Відповідно до п. 4.1 договору, орендна
плата за користування орендованим
майном перераховується в
безготівковій формі на поточний
рахунок орендодавця, зазначений у
договорі або в інших формах, що не
суперечать вимогам чинного
законодавства України, при цьому такі
розрахунки оформляються додатковими
договорами.

Пунктом 4.2 договору сторони визначили,
що розмір орендної плати за місяць на
день укладання договору становить 30400
грн., що еквівалентно 4259,58 Євро по курсу
НБУ (з розрахунку 7,136855 грн. за 1 Євро).
Сума орендних платежів корегується
щомісячно з урахуванням зміни курсу
НБУ на день платежу з відображенням
еквіваленту одного Євро до гривні в
рахунку.

Згідно з п. 4.3.1 договору, орендна плата
сплачується орендарем щомісячно до 5-го
числа поточного місяця на підставі
даного договору або на підставі
виставлених рахунків. Орендна плата
сплачується орендарем незалежно від
фінансового результату господарської
діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору, строк
оренди становить 10 років - з дня
передачі орендованого майна орендарю,
яким є дата підписання акту
прийому-передачі майна в оренду.

Як зазначає позивач, відповідач в
порушення взятого на себе грошового
зобов'язання зі сплати орендних
платежів належним чином не виконав, у
зв'язку із чим за ним утворилась
заборгованість з орендної плати за
період з червня 2013 року по січень 2014
року в розмірі 364147,78 грн.

Так, у січні 2014 року ФОП ОСОБА_2
звернулася до господарського суду
міста Києва з позовом до ПАТ «КБ
«Надра» про стягнення 364147,78 грн.
заборгованості по орендній платі, 3026,68
грн. інфляційних витрат, 3610,99 грн. трьох
відсотків річних, 14771,43 грн. пені, а
також 7 711,14 грн. витрат по сплаті
судового збору та інших витрат
пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року по справі № 910/828/14 позов ФОП
ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення
385 556,88 грн. - задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 364 147,78 грн. заборгованості по
орендній платі, 14 771,43 грн. пені, 3 610,99
грн. 3% річних, 2 732,39 грн. інфляційних
втрат та 7 693,57 грн. витрат по сплаті
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані до апеляційної
інстанції, проаналізувавши
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що апеляційна
скарга ПАТ «КБ «Надра» підлягає
задоволенню частково, а рішення
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року по справі № 910/828/14
частковому скасуванню в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 14771,43 грн. пені, 3610,99 грн. 3%
річних та 2732,39 грн. інфляційних втрат з
прийняттям нового рішення.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
глави 58 Цивільного кодексу України та
глави 30 Господарського кодексу
України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК
України та ч.7 статті 193 ГК України
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, крім випадку коли
право такої відмови встановлено
договором або законом.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції у відповідності до акта
прийому-передачі нежитлового
приміщення від 21.08.2008 року
підтверджується факт передачі
нерухомого майна в оренду, та
користування ним відповідачем у
спірний період та існування за
відповідачем станом на момент
звернення позивача до суду
заборгованості зі сплати орендної
плати у розмірі 364 147,78 грн., у зв'язку із
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язання зі сплати орендних
платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі. Відповідно до ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з урахуванням положень ст.
530 Цивільного кодексу України та
враховуючи приписи п.4.3 договору
оренди, судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що строк виконання грошового
зобов'язання відповідача по сплаті
орендних платежів за договором на
момент розгляду справи настав.

Оскільки, відповідачем, ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції не було
надано суду доказів сплати вказаної
заборгованості зі сплати орендних
платежів, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає
обґрунтованим стягнення
заборгованості з відповідача за
договором оренди від 21.08.2008 року у
розмірі 364147,78 грн. Вказана
заборгованість підтверджується
матеріалами справи та фактичними
обставинами по справи, а отже позовні
вимоги в цій частині задоволені судом
правомірно.

Однак, що стосується висновків суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача 14771,43 грн. пені, 3610,99 грн. 3%
річних та 2732,39 грн. інфляційних втрат,
судова колегія апеляційного
господарського суду погодитися не
може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України,
у разі порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 4.5 договору оренди від 21.08.2008
року передбачена відповідальність
орендаря у разі прострочення сплати
орендної плати у вигляді пені в розмірі
0,2% від належної до сплати суми за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ діючою
за весь час прострочення платежу.

Так, перевіривши розрахунок пені
зробленого позивачем що був
перевірений судом першої інстанції,
судовою колегією встановлено, що
позивачем при розрахунку пені з яким
погодився місцевий господарський суд
за період прострочення з 06.11.2013 року по
20.01.2014 року помилково визначено 77 днів
(кількість діб прострочення) тоді як, за
вказаний період відповідачем
прострочено 76 днів. Крім того, за період
прострочення з 06.12.2013 року по 20.01.2014 року
також помилково визначено 47 днів
прострочення тоді як, за вказаний
період відповідачем прострочено 46
днів.

Таким чином враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в розмірі 14738,57
грн. а не 14771,43 грн., як помилково вказав
суд першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних,
судова колегія зазначає наступне. Так,
у відповідності до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
зробленого позивачем що був
перевірений судом першої інстанції,
судовою колегією встановлено, що
позивачем при розрахунку пені з яким
погодився місцевий господарський суд
за період прострочення з 06.11.2013 року по
20.01.2014 року помилково визначено 77 днів
(кількість діб прострочення) тоді як, за
вказаний період відповідачем
прострочено 76 днів. Крім того, за період
прострочення з 06.12.2013 року по 20.01.2014 року
також помилково визначено 47 днів
прострочення тоді як, за вказаний
період відповідачем прострочено 46
днів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 3% річних в розмірі
3603,40 грн. а не 3610,99 грн., як помилково
вказав суд першої інстанції.

Що стосується стягнутої судом першої
інстанції суми інфляційних втрат - 2732,39
грн. розрахованої позивачем за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року
судова колегія також погодитися не
може виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.
Неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо навіть у
цьому немає його провини, не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу враховуючи
індекс інфляції та відсотків річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому ж місяці був
погашений - підстави відсутні.

При розрахунку інфляційних нарахувань
мають бути враховані рекомендації,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 року № 62-97р
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», згідно з якими
при застосуванні індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця червня.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач при подачі позову здійснив
розрахунок інфляційних втрат за період
з жовтня 2013 року по грудень 2013 року та
просив стягнути з відповідача 3026,68 грн.
де індекс інфляції у жовтні 2013 року
становить 100,4%, у листопаді 2013 року -
100,2%, у грудні 2013 року -100,5%. При цьому,
позивачем при розрахунку інфляційних
втрат та місцевим господарським судом
під час винесення рішення у справі
помилково не було взято в
розрахунковий період червень 2013 року -
вересень 2013 року та січень 2014 року. А
саме, у червні 2013 року індекс інфляції
становив 100,0%, у липні 2013 року - 99,9%, у
серні 2013 року - 99,3%, у вересні 2013 року -
100,0% та у січні 2014 року - 100,2%.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу, що
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць прострочення, незалежно від
того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування та
розрахунку інфляційних втрат за період
з червня 2013 року по - січень 2014 року,
тобто за весь період прострочення
виконання зобов'язань за спірним
договором, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1807,17 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» на
рішення господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року у справі № 910/828/14
слід задовольнити частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року у справі № 910/828/14 за позовом
ФОП ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про
стягнення 385 556,88 грн. скасувати
частково в частині стягнення з ПАТ «КБ
«Надра» 14771,43 грн. пені, 3610,99 грн. 3%
річних та 2732,39 грн. інфляційних втрат. В
цій частині прийняти нове рішення суду
яким, позов ФОП ОСОБА_2 до ПАТ «КБ
«Надра» про стягнення 385 556,88 грн.
задовольнити частково. Стягнути з ПАТ
«КБ «Надра» на користь ФОП ОСОБА_2 14738,57
грн. пені, 3 603,40 грн. 3% річних та 1807,17 грн.
інфляційних втрат. В іншій частині
рішення господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року у справі № 910/828/14 (в
частині стягнення з відповідача 364147,78
грн. заборгованості по орендній платі)
залишити без змін.

Крім того, судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що під час прийняття оскаржуваного
рішення суду, місцевим господарським
судом не повністю було вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Так, в матеріалах справи міститься
клопотання позивача (пояснення) в якому
останній просить суд вирішити питання
розподілу інших судових витрат крім
судового збору у відповідності до ст. 49
ГПК України, які складають 893,70 грн.
(витрати, пов'язані із забезпеченням
явки його представника - проїздом з м.
Донецька до м. Києва та у зворотному
напрямку у ті дати, коли явка позивача
була визнана судом обов'язковою). На
підтвердження зазначеного, позивачем
було додано проїзний документ ЛВ № 617729
на суму 221,73 грн., посадочні документи №
000в3827-F9D-FA27-0001 на суму 231,53 грн., №
000в3839-23E3-EE1D-0001 на суму 233,05 грн., №
000в3839-6FE3-EEBF-0001 на суму 225,39 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» склад
судових витрат не є вичерпним, і оцінка
тих чи інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи.

До інших витрат у розумінні статті 44
ГПК відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Відповідно до пункту 6.5 зазначеної вище
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України розподіл
сум інших, крім судового збору, судових
витрат здійснюється за загальними
правилами частини п'ятої статті 49 ГПК,
тобто при задоволенні позову вони
покладаються на відповідача, при
відмові в позові - на позивача, а при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. За тими ж
правилами здійснюється й розподіл сум
цих витрат у розгляді господарським
судом апеляційних і касаційних скарг.

Таким чином, враховуючи те, що під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, місцевим господарським
судом не повністю було вирішено
питання щодо розподілу судових витрат,
проте встановлено судом апеляційної
інстанції, що позивач поніс витрати
пов'язані із забезпеченням явки його
представника у судове засідання -
ОСОБА_3, явка якого була визнана судом
обов'язковою, що підтверджується
проїзним документом ЛВ № 617729 на суму
221,73 грн., посадочними документи №
000в3827-F9D-FA27-0001 на суму 231,53 грн., №
000в3839-23E3-EE1D-0001 на суму 233,05 грн., №
000в3839-6FE3-EEBF-0001 на суму 225,39 грн., та те, що
представник позивача дійсно був
присутнім у судових засіданнях суду
першої інстанції, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне розподілити судові витрати
відповідно до ст. 49 ГПК України
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. А саме, з відповідача
слід стягнути на користь позивача 7685,94
грн. судового збору за розгляд справи у
суді першої інстанції, 890,78 грн. судових
витрат пов'язаних із транспортними
витратами представника позивача для
явки у судові засідання пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, слід стягнути з позивача на
користь відповідача 12,61 грн. судового
збору за розгляд справи судом
апеляційної інстанції пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 49, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення господарського
суду міста Києва від 20.03.2014 року у
справі № 910/828/14 - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 20.03.2014 року у справі №
910/828/14 за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про стягнення 385 556,88 грн.
скасувати частково в частині стягнення
з публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» 14771,43 грн.
пені, 3610,99 грн. 3% річних та 2732,39 грн.
інфляційних втрат.

В цій частині прийняти нове рішення
суду яким, позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про стягнення 385 556,88 грн.
задовольнити частково.

3. Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Артема, 15,
) на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 14738
(чотирнадцять тисяч сімсот тридцять
вісім) грн. 57 коп. пені, 3603 (три тисячі
шістсот три) грн. 40 коп. 3% річних та 1807
(одна тисяча вісімсот сім) грн. 17 коп.
інфляційних втрат.

4. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
20.03.2014 року у справі № 910/828/14 (в частині
стягнення з відповідача 364147,78 грн.
заборгованості по орендній платі)
залишити без змін.

5. Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Артема, 15,
) на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 7685 (сім
тисяч шістсот вісімдесят п'ять) грн. 94
коп. судового збору за розгляд справи у
суді першої інстанції та 890 (вісімсот
дев'яносто) грн. 78 коп. судових витрат
пов'язаних із транспортними витратами
представника позивача для явки у
судові засідання пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

6. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
(04053, м. Київ, вул. Артема, 15, ) 12 (дванадцять) грн. 61 коп. судового
збору за розгляд справи судом
апеляційної інстанції пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

7. Видачу відповідних наказів
доручити господарському суду міста
Києва.

8. Матеріали справи № 910/828/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 01.07.2014 року