ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
Справа № 907/177/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого -судді: Данко
Л.С.,

Суддів: Давид
Л.Л.,

Якімець Г.Г.,

При секретарі судового засідання: Кіт
М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи (Приватного
підприємця) ОСОБА_2 від 02 червня 2014 р.
(вх. № 01-05/2620/14 від 10.06.2014 р.),

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 20.05.2014 року

у справі № 907/177/14 (суддя Ващиліна Н.М.),

порушеній за позовом

Позивача: Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи (Приватного
підприємця) ОСОБА_3 (90312, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний № НОМЕР_1),

До відповідача-1: Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2
(18000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_2),

До відповідача-2: Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи (Приватного підприємця) ОСОБА_4
(90800, АДРЕСА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_3),

Про стягнення: з Відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 59
345,00 грн. оплати за товар, переданий
згідно угоди від 11 жовтня 2013 р. та
накладної від 31 жовтня 2013 р. № 989, з
Відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 1 000,00 грн.
оплати за товар, переданий згідно угоди
від 11 жовтня 2013 р. та накладної від
31.10.2013 р. № 989 та стягнення з
відповідачів судового збору
пропорційно задоволених позовних
вимог.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача-1: не прибув,

від позивача: не прибув,

від відповідача-2: не прибув.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань
про відвід суддів - не надходило.

Технічна фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів" від 10.06.2014 р., дану справу
розподілено судді - доповідачу Данко
Л.С.

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від 11
червня 2014 року (а.с. 104) у склад колегії
для розгляду справи № 907/177/14
господарського суду Закарпатської
області введено суддів Л.Л.Давид та
Г.Г.Якімець.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014р.
апеляційну скаргу апелянта СПД-ФО
ОСОБА_2 прийнято до провадження та
розгляд справи призначено на 02 липня 2014
р., про що сторони були належним чином,
під розписку, повідомлені: Апелянт -
16.06.2014 р. рекомендованою поштою №
880 (а.с. 106), позивач - 14.06.2014 р.
рекомендованою поштою № 871 (а.с.
107), від відповідача-2 - кореспонденція
повернулася на адресу Львівського
апеляційного господарського суду без
вручення адресату з написом працівника
поштового відділення «За закінченням
терміну зберігання» (а.с. 108, 109, 110, 111).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 р. -
неприбуття сторін та за клопотанням
Позивача згідно Електронного
повідомлення (вх. № 01-04/321/14 від 01.07.2014 р.
(а.с. 122) розгляд справи відкладено на
16.07.2014р., про що сторони були належним
чином повідомлені.

Через канцелярію Львівського
апеляційного господарського суду
23.06.2014 р. за вхідним № 01-04/3457/14 Позивач
подав Відзив на апеляційну скаргу від
16.06.2014 р. (а.с. 120), просить з підстав
наведених у відзиві відмовити
Відповідачу-1 в задоволенні
апеляційної скарги.

У судове засідання, яке відбулося
16.07.2014 р., Апелянт/відповідача-1,
повторно, повноважного представника не
направив, про причини неприбуття - не
повідомив, був належним чином
повідомлений про день, час та місце
розгляду даної справи.

В апеляційній скарзі (а.с. 112-113) Апелянт
просить скасувати рішення
господарського суду Закарпатської
області від 20.05.2014 р. у справі № 907/177/14 та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити повністю, з підстав
наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач-2, повторно, повноважного
представника в судове засідання не
направив, про причини неприбуття - не
повідомив, був належним чином
повідомлений про день, час та місце
розгляду даної справи.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія не вбачає
підстав для відкладення розгляду
апеляційної скарги по справі № 907/177/14,
виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій
постанові, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
12.06.2014 року прийнято апеляційну скаргу
СПД-ФО ОСОБА_2 та її розгляд призначено
на 02.07.2014 р. (а.с. 105), ухвалою від 02.07.2014 р.
по даній справі, розгляд справи № 907/177/14
було відкладено на 16.07.2014 р., про що
сторін було належним чином повідомлено
про день, час та місце розгляду справи,
під розписку (а.с. 106, 107, 108, 109, 110, 111), та
про відкладення розгляду справи,
згідно Інструкції з діловодства в
господарських судах України.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 р.
участь повноважних представників
обов'язковою не визнавалась.

Згідно, норм чинного законодавства
України не обмежено коло осіб, які
можуть представляти особу в судовому
процесі. Тому неможливість
представника апелянта/відповідача-1,
позивача та відповідача-2 бути
присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
можливості скористатися правами ст. 28
ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце розгляду
особи, які беруть участь у справі, але
не з'явилися у засіданні.

Наказом Вищого господарського суду
України від 10.12.02 р. № 75 (із змінами та
доповненнями) затверджена Інструкція з
діловодства в господарських судах
України (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції,
перший, належним чином підписаний,
примірник процесуального документа
(ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копії процесуального
документа сторонам або іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.08р. № 01-8/482).

З матеріалів справи вбачається, що
судом апеляційної інстанції на адресу
сторін у справі було направлено ухвалу
про відкладення розгляду даної справи,
що підтверджується штампом суду з
відміткою про відправку документа ( а.
с. 127/зворот).

Повернення поштової кореспонденції на
адресу Львівського апеляційного
господарського суду без вручення
Відповідачу-2 з написом працівника
поштового відділення «За закінченням
терміну зберігання» (а.с. 108, 109, 110, 111)
вважається належним повідомленням
Відповідача-2 про день, час та місце
розгляду справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення місцевого господарського
суду слід залишити без змін, виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 20.05.2014 року у
справі № 907/177/14 (суддя Ващиліна Н.М.)
позов задовольнити частково (п. 1-й
резолютивної частини рішення).
Вирішено стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму
18 646,50 грн. заборгованості за поставлену
продукцію, 1 734,00 грн. судового збору, а
також суму 2 500,00 грн. витрат на оплату
послуг адвоката (п. 2-й резолютивної
частини рішення). В іншій частині
позову відмовлено (п. 3-й резолютивної
частини рішення) (а.с. 93-94, 95-101).

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду апелянт/відповідач-1 (Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа (Приватний підприємець) ОСОБА_2)
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, просить рішення
господарського суду Закарпатської
області від 20.05.2014 р. у справі № 907/177/14
скасувати і прийняти нове рішення, яким
у позові відмовити (а. с. 112-113).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті рішення, порушено норми
матеріального та процесуального права,
так як судом першої інстанції не
досліджено в повному обсязі матеріали
та обставини справи, не надано належної
оцінки доказам у справі.

Так, в апеляційній скарзі (а.с. 112-113)
Апелянт/відповідач-1 посилається на те,
що по-перше: у Дистриб'юторській угоді
№ 14 від 11.10.2013 р., яка була укладена між
ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 не вказано
предмету угоди № 14 і назва продукції
(товару) в угоді відсутні.

Стверджує, що посилання в угоді № 14 на
поруку з боку ФОП ОСОБА_4 і особу
поручителя - відсутнє, про особу
поручителя ФОП ОСОБА_2 в порядку ч. 1 ст.
557 ЦК України не повідомлялася. Вважає,
що залученням відповідачем-2 ФОП ОСОБА_4
позивач змінив територіальну
підсудність даної справи, відтак
вважає, що порушено приписи ст. 15 ГПК
України.

По-друге, Апелянт стверджує, що за
накладною № 989 від 31.10.2013 р.
(товарно-транспортна накладна № Р989 від
31.10.2013 р.) ФОП ОСОБА_2 було отримано корм
для тварин на суму 73 880 грн., однак ні у
накладній, ні в товарно-транспортній
накладній відсутнє посилання на
Дистриб'юторську угоду № 14 від 11.10.2013 р.,
відтак відсутні підстави для
обчислення строків для оплати,
відповідно до ст. 530 ЦК України,
оскільки вимога ФОП ОСОБА_3 не
виставлялася, і фактично строк оплати
корму для тварин не був визначений
сторонами, довіреності на приймання
(передачу) ТМЦ, як зі сторони ФОП ОСОБА_3,
так і зі сторони ФОП ОСОБА_2 - не існує.

По-третє: ФОП ОСОБА_2 не погоджується із
стягненням з неї на користь Позивача 2500
грн. витрат на оплату послуг адвоката,
які на думку Апелянта є «космічними»,
занадто завищеними і несвіврозмірними
стосовно даної справи.

Як встановлено колегією суддів,
апелянт/відповідач-1: ОСОБА_2 є Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою (Приватним підприємцем), місце
проживання фізичної особи-підприємця:
п. і. 18000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер № НОМЕР_2, що підтверджується
Довідкою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ № 631759 (а.с. 32).

Позивач: ОСОБА_3 є Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою (Приватним підприємцем), місце
проживання фізичної особи-підприємця:
п. і. 90312, АДРЕСА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії ААВ № 370642 (а.с.
30).

Відповідач-2: ОСОБА_4 є Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою (Приватним підприємем), місце
проживання фізичної особи-підприємця:
п.і. 90800, АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії ААВ № 368952 (а.с.
31).

Місцевим господарським судом
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, не заперечується сторонами,
зокрема, Відповідачем-1 в апеляційній
скарзі, що 11.10.2013 р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою (Приватним підприємцем) ОСОБА_3
(Позивач по справі, Постачальник - за
договором) та Суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою (Приватним підприємцем) ОСОБА_2
(Відповідач-1 - по справі, Дистриб'ютор -
за договором) було укладено
Дистриб'юторську угоду № 14 (далі за
текстом - Угода)(а.с. 13-18).

Вказана Угода укладена між
сторонами у письмовій формі, у формі
єдиного документа, підписана
повноважними представниками двох
сторін за Угодою, їх підписи посвідчено
печатками сторін, що відповідає
приписам ст. 181 ГК України, 207, 208 ЦК
України, є правомірним право чином в
силу ст. 204 ЦК України, оскільки не
доведено зворотнього.

За своїми основними і другорядними
ознаками зазначена Дистриб'юторська
угода № 14 є фактично договором
поставки. Вказане випливає з дій сторін
(передача Постачальником (Позивачем по
справі), який здійснює підприємницьку
діяльність, товару Покупцю
(Відповідачу-1 - Дистриб'ютору за Угодою
на території Черкаської області), який
зобов'язується прийняти вказаний товар
за видатковими накладними в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними у видаткових накладних),
оплатити отриманий товар та в
подальшому продати на умовах,
визначених в Угоді (п.п. 1.1., 1.2., 1.5., 4.5.
Угоди), що свідчать про виникнення між
сторонами правовідносин поставки.

За Дистриб'юторською угодою № 14
відносини між сторонами носять
довготривалий господарський зв'язок,
що є характерною особливістю поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари) у власність покупця для
використання у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 712 ЦК України).

Як основні, так і неосновні (другорядні)
ознаки поставки дають можливість
кваліфікувати вид договору незалежно
від того, яке найменування привласнили
йому сторони.

У відповідності до ч. 2 ст.712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлене договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За умовами Дистриб'юторської
угоди № 14 Постачальник призначає
Відповідача-1 своїм дистриб'ютором
продукції на території Черкаської
області, а Дистриб'ютор погоджується
діяти у якості дистриб'ютора на
вказаній території на умовах,
визначених цією угодою (п. 1.1. Угоди).

Постачальник на умовах, передбачених
цією угодою, поставляє Продукцію
дистриб'ютору в асортименті, кількості
та за цінами, вказаними у видаткових
накладних, що свідчать про
прийом-передачу продукції, а
Дистриб'ютор здійснює оплату отриманої
продукції та її подальший продаж на
умовах, визначених у даній угоді (пункт
1.2. Угоди). Постачальник зобов'язується
поставляти, а Дистриб'ютор
зобов'язується здійснювати оплату
продукції за цінами, зазначеними в
накладних постачальника.

Як передбачили сторони у п. 1.4. Угоди,
загальна вартість Угоди складає суму
продукції, отриманої за всіма
накладними та іншими
товаросупроводжувальними документами
протягом дії цієї Угоди.

Постачальник зобов'язується
поставляти, а Дистриб'ютор
зобов'язується здійснювати оплату
продукції за цінами, зазначеними в
накладних Постачальника. Постачальник
має право змінювати ціну продукції, при
цьому Постачальник зобов'язаний не
менш ніж за 30 днів направити
Дистриб'ютору новий Прайс-лист
факсимільним зв'язком, або електронною
поштою.

Розділами 2 та 3 Угоди сторони
передбачили Статус Дистриб'ютора та
його основні цільові завдання.

Розділом 4 Угоди визначені умови
передачі продукції.

Так, у п. 4.1. Сторони погодили, що
поставка продукції здійснюється
Постачальником протягом 5 (п'ятьох)
робочих днів з моменту узгодження
замовлення Дистриб'ютора. Умови
поставки продукції - DDU (склад
Дистриб'ютора) у відповідності до
Міжнародних правил офіційного
тлумачення торгівельних термінів
Міжнародної торгової палати
«Інкотермс-2000». За додатковим (усним)
узгодженням сторін можливо постачання
продукції на умовах FCA (склад
постачальника) у відповідності з
Міжнародними правилами офіційного
тлумачення торгівельних термінів
Міжнародної торгової палати
«Інкотермс-2000», при цьому
підтвердженням даного узгодження є
належним чином оформлена
товарно-транспортна накладна.

Колегія суддів вважає за доцільне
зазначити, що за Правилами «ІНКОТЕРМС»,
термін DDU означає - Постачання без
оплати мита; термін FCA -
«франко-перевізник», означає, що
продавець здійснює поставку товару,
який пройшов митне очищення для
експорту, шляхом передання перевізнику
призначеного покупцем в названому
місці. Якщо поставка здійснюється на
території продавця, останній
відповідає за завантаження. Якщо
поставка здійснюється в іншому місці
продавець не несе відповідальності за
розвантаження товару. Термін FCA
застосовується за тієї умови, якщо
продавець погоджується нести витратні
ризики, пов'язані з завантаженням
товару.

У п. 4.2. Угоди Сторони визначили адресу
складу Дистриб'ютора: АДРЕСА_5 (п. 4.2.1.
Угоди) та розпорядок роботи
Дистриб'ютора (п. 4.3. Угоди).

Пунктом 4.4. Угоди передбачено, що
передача Продукції проводиться
Дистриб'ютору або його уповноваженому
представнику на підставі довіреності
на право отримання Продукції.

Згідно з п. 4.5. Угоди, право власності на
продукцію переходить з моменту
передачі її від Постачальника
Дистриб'ютору з одночасним підписанням
товаросупроводжувальних документів.
Прийом продукції по кількості
здійснюється сторонами в момент
фактичної передачі продукції на складі
Дистриб'ютора на підставі накладних та
інших товаросупроводжувальних
документів (п. 4.6. Угоди).

У п. 4.14 Угоди передбачено, що датою
поставки вважається дата прийому
Продукції на складі Дистриб'ютора. На
кожну партію Продукції Постачальник
повинен надати всі
товаросупроводжувальні документи: -
видаткову накладну, -
товарно-транспортну накладну, -
податкову накладну, - якісне
посвідчення. Якщо будь-який із
документів не наданий, або всі вказані
документи не надані, то датою поставки
буде вважатися дата фактичного
одержання Дистриб'ютором всіх
необхідних документів.

Порядок розрахунків за поставлену
Продукцію визначений розділом 8 Угоди,
відповідно до п. 8.1. якого, оплата
продукції здійснюється Дистриб'ютором
протягом 21 календарного дня з дня
отримання продукції шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.
Пунктом 8.2. Угоди визначено, що датою
здійснення платежу визнається дата,
коли кошти були списані з банківського
рахунку Дистриб'ютора.

Сторони за вищевказаною Угодою
домовились (п. 10.1. Угоди), що в даній
Угоді досягнуто згоди стосовно всіх
істотних умов.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначена вище Угода не розірвана, не
припинена, не змінена згідно з п. 11.2
Угоди, не визнана в установленому
порядку недійсною. Такі докази в
матеріалах справи відсутні, Апелянтом
не подано.

У пункті 11.1. Угоди Сторони погодили, що
зазначена Угода вступає в силу з
моменту її підписання уповноваженими
представниками обох сторін і діє до 31
грудня 2014 р. … та дія угоди триває до
повного закінчення розрахунків.

На виконання умов вказаної Угоди,
Позивач передав Відповідачу-1
Продукцію: Пан-Кот «Мікс» 10 кг., Пан-Кот
«Риба» 10 кг., Пан-Кот «Яловичина» 10 кг.,
Пан-Кот «Курка» 10 кг., Пан-Кот «Класік» 10
кг., Пан-Пес «Лайт» 10 кг., Пан-Пес
«Стандарт» 10 кг., Пан-Пес «Чемпіон» 10
кг., Пан-Пес «Юніор» 10 кг., 9 найменувань,
в асортименті та кількості на загальну
суму 73 880,00 грн., що підтверджується
Видатковою накладною № 989 від 31 жовтня
2013 р. (а.с. 19) та Товарно-транспортною
накладною № Р986 від 31.10.2013 р. (а.с. 51).

Зазначена Видаткова накладна № 989
підписана представником як зі сторони
Постачальника, так і зі сторони
Отримувача/Дистриб'ютора: «Богомозова
В.» та проставлено дату «04.11.13».
Особисті підписи підписантів на
Видатковій накладній № 989 посвідчено
печатками Сторін за Угодою, копія якої
міститься в матеріалах справи.

Факт отримання Продукції (корму для
тварин) за Видатковою накладною № 989
від 31 жовтня 2013 р. (а.с. 19),
Товарно-транспортною накладною № Р986
від 31.10.2013 р. (а.с. 51), не заперечується
Апелянтом в апеляційній скарзі, однак
заперечується, що вказана накладна
стосується Угоди № 14.

Як встановлено місцевим господарським
судом, Відповідачем-1 було здійснено
часткову сплату за поставлену згідно
Угоди та Видаткової накладної
Продукцію на суму 13 535,00 грн., що
підтверджується доданими до справи
Виписками по рахунку, який надано
Публічним акціонерним товариством
«Райффійзен Банк Аваль» м. Київ за
особовим рахунком № НОМЕР_4 (а.с. 20-22, 23-
24) за період з 01.10.2013 р. по 31.12.2013 р. та за
період з 01.01.2014 р. по 24.02.2014 р. (3000,00 грн. +
3000,00 грн. + 3000,00 грн. + 2535,00 грн. + 2000,00 грн.
без ПДВ = 13535,00 грн.).

Місцевим господарським судом
встановлено, що за накладною № 2/12 від
02.12.2013 року (а.с. 37 та 52) Відповідачем-1
було повернено Позивачу Продукцію на
суму 41 698,50 грн. та враховуючи часткову
оплату за Продукцію у розмірі 13 535,00
грн., борг Відповідача-1 перед Позивачем
становить 18 646,50 грн., що
підтверджується оригіналом листа ПП
ОСОБА_2 ісх № 5 від 17.03.14 «Графік
взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_2 та
ФОП ОСОБА_8» (а.с. 36)(з врахуванням заяви
Позивача про зменшення позовних вимог
від 19.05.2014 р. (вх. № 02.5.1-14/6507/14 від 20.05.2014
р.)(а.с. 54, 55-57).

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що Заява Позивача про
зменшення позовних вимог від 19.05.2014 р.
(вх. № 02.5.1-14/6507/14 від 20.05.2014 р.)(а.с. 54, 55-57),
подана ним до прийняття місцевим
господарським судом рішення по справі,
що не суперечить приписам чинного
законодавства, не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
тому правомірно прийнята судом.

Відповідно до пункту 3.10. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 № 18 „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" - у
разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення).

Місцевим господарським судом
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі -
Відповідач-2, поручитель згідно
договору поруки) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
Договір поруки № 2 від 11.10.2013 р. (далі -
Договір поруки)(а.с. 25-27).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
поруки, Відповідач-2 зобов'язався
виконати частину грошового
зобов'язання Відповідача-1 згідно
Дистриб'юторської угоди № 14 від 11
жовтня 2013 року.

Згідно п. 2.1. Договору поруки Боржником
за основним договором є фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, РНОКПП
НОМЕР_2, зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1, індекс 18000, Україна.

Пунктом 1.2. Договору поруки
передбачено, що у разі порушення
Боржником своїх зобов'язань перед
Кредитором за основним договором
Поручитель зобов'язаний самостійно
виконати частину зазначених
зобов'язань Боржника в розмірі 1000,00 грн.
(одна тисяча гривень) протягом 10
календарних днів після пред'явлення
Кредитором до Поручителя відповідної
письмової вимоги.

Як зазначалося вище у цій постанові, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 ГК України).

Виходячи із приписів ч. 2 ст. 712 ЦК
України, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як встановлено матеріалами справи,
Позивач вимоги укладеної між сторонами
Угоди щодо поставки Продукції
Відповідачу-1 виконав в повному обсязі,
що підтверджено належними та
допустимими доказами, а саме:
Дистриб'юторською угодою № 14 від 11.10.2013
року, видатковою накладною № 989 від 31
жовтня 2013, узгодженим замовленням
Дистриб'ютора та розрахунком
заборгованості.

Однак Відповідач-1 в порушення умов
Угоди № 14, а саме: п. 8.1. Угоди, якими
визначено порядок розрахунку, за
отриману Продукцію в повному обсязі не
розрахувався.

Відповідно до п.1.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" з урахуванням
пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" моментом виконання грошового
зобов'язання є дата зарахування коштів
на рахунок кредитора або видачі їх йому
готівкою.

Твердження Відповідача-1 про
проведення розрахунку після
реалізації продукції на користь третіх
осіб до уваги не приймаються з огляду
на умови укладеної між сторонами Угоди
та враховуючи, що строк придатності
товару, поставленого за видатковою
накладною № 989 від 31 жовтня 2013,
закінчився та Продукція є простроченою
(що підтверджено експертним висновком
№ 935-936 від 27.08.2013 року (а. с. 59-60).

Щодо тверджень Відповідача-1/апелянта
щодо відсутності зв'язку здійсненої
поставки Продукції за видатковою
накладною № 989 від 31.10.2013 р. з укладеною
між сторонами Угодою № 14, суд констатує
наступне.

Належить зазначити, що наявність
підписаних сторонами інших правочинів,
ніж досліджена у даній справі
Дистриб'юторська угода № 14 від 11 жовтня
2013 р. (а.с. 13-18), не доведено. В матеріалах
такі докази відсутні.

Зазначені обставини встановлені
місцевим господарським судом під час
розгляду даної справи, про що зазначено
в мотивувальній частині судового
рішення.

У Видатковій накладній № 989 від 31
жовтня 2013 р. міститься посилання на
основний договір, як на підставу
здійсненої поставки. Поставка
Продукції за вказаною Видатковою
накладною відбулася у період дії
Дистриб'юторської угоди № 14 від 11
жовтня 2013 р. В доданих
Відповідачем-1/апелянтом квитанціях
(а.с. 35), що підтверджують часткову
оплату за поставлену продукцію, в графі
«Призначення платежу» містяться
посилання на договір та на вищевказану
накладну.

Відтак зазначені вище твердження
Апелянта є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи.

Слід також зазначити, що не
заслуговують на увагу суду посилання
Апелянта на те, що предмет Угоди № 14 і
назва продукції (товару) в угоді
відсутні, оскільки, як зазначено вище в
даній постанові, Сторони вільно
укладаючи зазначену Угоду № 14 (ст. 627 ЦК
України) домовилися, що в даній Угоді
досягнуто згоди стосовно всіх істотних
умов (п. 10.1. Угоди).

Посилання Апелянта на відсутність в
Дистриб'юторській угоді № 14 від 11
жовтня 2013 р. таких умов, як предмет
угоди та назва продукції суперечить
умовам самої Угоди, оскільки у розділі 1
Угоди № 14 Сторони визначили «Предмет
Угоди», про що зазначено у п.п. 1.1. - 1.7.
розділу 1 Дистриб'юторської угоди № 14.

Щодо відсутності в Угоді назви
продукції (товару), то як випливає з
умов Угоди, назва продукції (товару)
зазначається у видаткових накладних
(п. 1.2., 4.1., 4.6., 4.14 Угоди.

Разом з тим, у розділі 3 Угоди,
обов'язком Дистриб'ютора, зокрема, є
здійснювати продаж Продукції
Постачальника на даній території,
розділом 6 Угоди визначено зобов'язання
Дистриб'ютора, де, серед інших,
зазначено, що (п. 6.5. Угоди) Дистриб'ютор
зобов'язується здійснювати продаж
асортименту Продукції Постачальника,
який є у наявності на момент поставки,
та зазначений у затвердженому
Прайс-листі (а.с. 82, 83).

У Видатковій накладній № 989 від 31.10.2013 р.
чітко визначено асортимент Продукції,
яка була в наявності у Постачальника,
та була поставлена Відповідачу-1, а
саме: Пан-Кот «Мікс» 10 кг., Пан-Кот
«Риба» 10 кг., Пан-Кот «Яловичина» 10 кг.,
Пан-Кот «Курка» 10 кг., Пан-Кот «Класік» 10
кг., Пан-Пес «Лайт» 10 кг., Пан-Пес
«Стандарт» 10 кг., Пан-Пес «Чемпіон» 10
кг., Пан-Пес «Юніор» 10 кг., 9 найменувань,
в асортименті та кількості на загальну
суму 73 880,00 грн. (а.с. 19).

Згідно Товарно-транспортної накладної
(ТТН) від 31 жовтня 2013 р. (а.с. 51), вантаж:
Пан-Кот «Мікс» 10 кг., Пан-Кот «Риба» 10
кг., Пан-Кот «Яловичина» 10 кг., Пан-Кот
«Курка» 10 кг., Пан-Кот «Класік» 10 кг.,
Пан-Пес «Лайт» 10 кг., Пан-Пес «Стандарт»
10 кг., Пан-Пес «Чемпіон» 10 кг., Пан-Пес
«Юніор» 10 кг., автомобілем НОМЕР_5,
НОМЕР_6 до подорожнього листа № Р986
водієм ОСОБА_5 (вантажовідправник ФОП
ОСОБА_3.) було доставлено
Замовнику/Вантажоодержувачу ФОП
ОСОБА_2 за адресою 18000, АДРЕСА_6, без будь
яких заперечень, зауважень та/або
претензій зі сторони
Вантажоодержувача.

Слід зазначити, що як вбачається з
матеріалів даної справи, 06.05.2014 р. СПД-ФО
ОСОБА_3 виставив СПД-ФО ОСОБА_2 ВИМОГУ
про виконання зобов'язання по сплаті
коштів за поставлену продукцію (а.с. 81),
яку СПД-ФО ОСОБА_2 отримала під розписку
10.05.2014 р. (а.с. 84).

Зазначена вимога Позивача залишена
Відповідачем-1 без реагування.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В нашому випадку, згідно п. 8.1. Угоди,
оплата Продукції повинна була бути
здійснена Дистриб'ютором 21
календарного дня, з дня отримання
Продукції, шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Постачальника, відтак строк на оплату
за отриманий товар наступив 21.11.2013 р.

У разі, якщо погодитися з
Апелянтом/відповідачем-1, що у
Видатковій накладній № 986 не зазначено
строку для оплати за поставлену
Продукцію, Відповідач-1 зобов'язаний
був розрахуватися з Позивачем,
виходячи з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК
України, починаючи з дати отримання
вимоги (10.05.2014 р.) у семиденний термін, по
19.05.2014 р., включно (враховуючи, що 17.05. та
18.05.14 р. були вихідними - субота і
неділя).

Однак Відповідачем-1 і таких дій
вчинено не було.

Отже твердження Апелянта в апеляційній
скарзі про те, що строк оплати корму для
тварин не був визначений сторонами,
спростовується умовами
Дистриб'юторської угоди № 14 (п. 4.14, п. 8.1.
Угоди).

Як встановлено місцевим господарським
судом, Відповідач-1 частково в сумі 13
535,00 грн. за отриману Продукцію
розрахувався шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок
Постачальника (а.с. 21-22, 23-24, 35), а на суму
41 698,50 грн. за накладною № 2/12 від 02.12.2013
р. повернув Продукцію (товар) Позивачу
(а.с. 36, 37), що підтверджується
матеріалами справи, оригіналом листа
ПП ОСОБА_2 ісх № 5 від 17.03.14 «Графік
взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_2 та
ФОП ОСОБА_3.» (а.с. 36).

Є безпідставним посилання
Апелянта/відповідача-1 в апеляційній
скарзі на відсутність довіреності на
отримання Продукції, так як у другому
реченні п. 4.14. Угоди сторони визначили,
що на кожну партію Продукції
Постачальник повинен надати всі
товаросупроводжувальні документи: -
видаткову накладну, -
товарно-транспортну накладну, -
податкову накладну, - якісне
посвідчення.

Прийом продукції по кількості
здійснюється сторонами в момент
фактичної передачі Продукції на складі
Дистриб'ютора на підставі накладних та
інших товаросупроводжувальних
документів (п. 4.6. Угоди № 14).

У пункті 4.4. Угоди власне отримання
Продукції Дистриб'ютором
(Відповідачем-1 по справі) проводиться
на підставі довіреності на право
отримання Продукції. Відтак
відсутність довіреності, яку не
виписав сам собі та/або на свого
представника Дистриб'ютор відноситься
на його (Дистриб'ютора) вину.

У відповідності до ст. 193 ГК України, ст.
526 ЦК України господарське зобов'язання
(зобов'язання) має виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що за певних умов звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Виходячи із вищенаведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовна вимога про
стягнення боргу в розмірі 18 646,50 грн. з
Відповідача-1 на користь Позивача
підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з Відповідача-2 на
користь Позивача суми 1000,00 грн. згідно
Договору поруки № 1 від 11.10.2013 р. (а.с.
25-27), то місцевий господарський суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. Частиною
2 цієї ж статті передбачено, що
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 1.2. укладеного Договору поруки
№ 2 (а.с. 25-27) передбачено, що у разі
порушення Боржником своїх зобов'язань
перед Кредитором за основним договором
Поручитель зобов'язаний самостійно
виконати частину зазначених
зобов'язань Боржника в розмірі 1000,00 грн.
(одна тисяча гривень) на протязі 10
календарних днів після пред'явлення
Кредитором до Поручителя відповідної
письмової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано Позивачем, ним, відповідно
до умов Договору поруки, до
Відповідача-2 не було заявлено як до
поручителя письмової вимоги щодо
виконання зобов'язань боржника.

З огляду на викладене, враховуючи умови
укладеного між Позивачем та
Відповідачем-2 Договору поруки № 2,
строк виконання зобов'язання за
Договором поруки не настав, тому
місцевий суд дійшов правомірного
висновку, що в цій частині позову
належить Позивачу відмовити.

Апелянт в апеляційній скарзі
стверджує, що в Угоді № 14 відсутнє
посилання на поруку з боку ФОП ОСОБА_4 і
особу поручителя та вказує на те, що
відповідно до ч. 1 ст. 557 ЦК України,
боржник, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою, повинен негайно
повідомити про це поручителя, та, що ФОП
ОСОБА_2 нічого не відомо про особу
поручителя - ФОП ОСОБА_4

Приписами чинного законодавства
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, при
триманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК
України). Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України), в
іншому випадку, такий право чин є
нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Договір поруки № 2 від 11.10.2013 р. укладено
між СПД-ФО ОСОБА_3 (Кредитор - за
договором поруки) та СПД-ФО ОСОБА_4
(Поручитель - за договором поруки) у
письмовій формі, відповідно до якого,
Поручитель поручається перед
Кредитором за виконання зобов'язання
за основним договором в частині п. 8.1.
розділу 8 та стосується оплати
продукції на суму 1000,00 грн. і виникає
таке зобов'язання у разі порушення
Боржником своїх зобов'язань перед
Кредитором за основним договором (п. 1.2.
Договору поруки).

Станом на час розгляду справи
господарським судом Договір поруки № 2
від 11.10.2013 р. не розірваний, не змінений,
не визнаний недійсним в установленому
законом порядку, є дійсним до 30 жовтня
2014 р. (п. 4.1. Договору поруки), а
відповідно до ст. 23 ГПК України, позов
може бути подано кількома позивачами
чи до кількох відповідачів. Кожний з
позивачів або відповідачів щодо іншої
сторони виступає в судовому процесі
самостійно.

Відповідно до абз. третього ст. 15 ГПК
України, справи у спорах за участю
кількох відповідачів розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.

Місцезнаходженням відповідача-2 (СПД-ФО
ОСОБА_4.) у даній справі є м. Виноградів,
вул. Висоцького, 48, Закарпатської
області.

Позивач, за наявності двох
відповідачів, про що зазначив у
позовній заяві (а.с. 5-7) звернувся з
позовом, за своїм вибором, до
господарського суду Закарпатської
області за місцезнаходженням
Відповідача-2 по справі.

Відтак твердження Апелянта про те, що
місцевим господарським судом порушено
територіальну підсудність є
необгрунтованим.

У розділі 2 Договору поруки № 2 надано
визначення «Основний договір», під
яким сторони Договору поруки розуміють
Дистриб'юторську угоду № 14 від 11.10.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом Позивачем відповідно до умов
Договору поруки до Відповідача-2 не
було заявлено як до поручителя
письмової вимоги щодо виконання
зобов'язань боржника, відтак строк
виконання зобов'язання за Договором
поруки не настав, тому місцевий суд
правомірно відмовив Позивачу у
задоволенні вимог (п. 3 прохальної
частини позовної заяви) щодо стягнення
з Відповідача-2 на користь Позивача 1000,00
грн. боргу як оплату за товар, переданий
згідно угоди від 11.10.2013 р. та накладної
від 31.10.2013 р. № 989.

З огляду на встановлені судом
обставини справи в цій частині, не
одержання Поручителем вимоги
Кредитора (п. 1 ст. 555 ЦК України), в силу
цього, ненастання строку виконання
зобов'язання за Договором поруки,
відсутні підстави у Поручителя
повідомляти про це боржника.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
доцільне зазначити, якщо на думку
Апелянта, Договір поруки № 2 від 11.10.2013
р. порушує його майнові та охоронювані
законом інтереси, він
(Апелянт/відповідач-1) не позбавлений
права в порядку ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК
України звернутися до господарського
суду з самостійними вимогами про
захист своїх порушених прав.

Твердження Відповідача-1/апелянта щодо
недостовірності документів, які
підтверджують відправлення йому копії
позову і доданих документів, як це
передбачено ст. 56 ГПК України,
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема оригіналом
фіскального чеку УДППЗ „Укрпошта" № 4128
від 05.03.2014 (а.с. 9) та оригіналом опису
вкладення до цінного листа на ім'я
ОСОБА_2 (18000, АДРЕСА_1) (а.с. 10), які є
належними доказами в розумінні ст. 34
ГПК України, оформлені відповідно до
вимог ст. 36 ГПК України та долучені до
позовної заяви відповідно до вимог п. 2
ст. 57 ГПК України.

Судовий збір у відповідності до ст.49
ГПК України та п. 4.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року №7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Позивач у Заяві про відшкодування
судових витрат від 19.05.2014 р. (а.с. 85)
просить суд покласти на відповідачів
відшкодування витрати на оплату послуг
адвоката в сумі 5000,00 грн.

Зазначені обставини Позивач
обґрунтовує Договором про надання
послуг у сфері права від 26.02.2014 р.,
копією видаткового касового ордеру від
16 травня 2014 р., рахунком № 1 від 26.02.2014 р.,
копією Свідоцтва про право заняття
адвокатською діяльністю № 21/558 від
10.11.2006 р., копією трудового договору (а.с.
86, 87, 88, 89, 90).

Місцевий суд розглянувши Заяву
Позивача про відшкодування судових
витрат на оплату послуг адвоката в сумі
5000,00 грн. за рахунок відповідачів,
прийшов до висновку, що вона підлягає
до задоволення частково, у сумі 2500,00
грн., з огляду на наступне.

Зазначені витрати, відповідно до ст. 44
ГПК України, є судовими витратами,
понесеними при розгляді даної
господарської справи, у зв'язку з
оплатою послуг адвоката. Останні
підтверджені належними доказами,
зокрема договором про надання послуг у
сфері права (а.с. 86), рахунком № 1 від
26.02.2014 року (а.с. 88), видатковим касовим
ордером (а.с. 87), що підтверджує сплату
Позивачем 5000,00 грн. за правову допомогу
21/558 (а.с. 89), виданим на підставі рішення
Закарпатської обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 26.10.2006 № 188, трудовим
договором між працівником і фізичною
особою, яка виконує найману працю від
01.08.2013 р. (а.с.90).

В контексті вказаної норми судові
витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до п. 6.3. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем адвокату фактично сплачено
5000,00 грн. за адвокатські послуги, в
судових засіданнях приймав участь саме
цей представник (ОСОБА_9 - особу
встановлено судом, паспорт серії
НОМЕР_7, вид. Мукачівським МВ УМВС
України 03.03.2005 року надавався для
огляду у судовому засіданні) та адвокат
(ОСОБА_10 - особу встановлено судом,
посвідчення НОМЕР_8 надавалось для
огляду в судовому засіданні), то
місцевий суд дійшов правомірного
висновку, що такі витрати позивача
підлягають відшкодуванню, оскільки
вони пов'язані з розглядом даної
справи, а факт сплати позивачем
гонорара адвокату підтверджується
матеріалами справи.

Висновок місцевого суду в цій частині
узгоджується з Рішенням
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 р. № 6-рп/2013 Справа № 1-4/2013.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". До таких
правовідносин слід також
застосовувати і „Правила адвокатської
етики" від 17.11.2012, які схвалені Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури,
пунктом 3 ст. 28 яких встановлено, що при
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час на виконання доручення.

Також, відповідно до ч.2 п. 6.5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7 „Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України" вирішуючи питання про
розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

На думку місцевого господарського
суду, послуги адвоката щодо здійснення
захисту інтересів позивача у даній
справі є завищеними та
неспіврозмірними (враховуючи ціну
позову), у зв'язку з чим підлягають
відшкодуванню частково, у сумі 2500,00 грн.
та підлягають стягненню з
відповідача-1 на підставі наведених
норм.

Посилання Апелянта/відповідача-1 в
апеляційній скарзі, що стягнення з
СПД-ФО ОСОБА_2 на користь Позивача 2500,00
грн. за надані адвокатом послуги є
«космічними», занадто завищеними і
неспіврозмірними - не заслуговують на
увагу.

Інші твердження Апелянта викладені в
апеляційній скарзі до уваги не
приймаються, оскільки вони не доведені
належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, апеляційну скаргу
Апелянта/відповідача-1 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Закарпатської області від 20.05.2014 р.
у справі № 907/177/14 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на Апелянта/відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 89, 99, 101, 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 20.05.2014 року у
справі № 907/177/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Закарпатської
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 16.07.2014 р.
оголошено вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 17.07.2014р.