ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.
Справа № 914/782/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого -судді Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі Томкевич Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився,

від відповідача не з'явився,

від третьої особи з'явився

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист" від
08.05.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 28.04.2014 року

у справі № 914/782/14

за позовом: Львівської міської ради, м.
Львів,

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист", м.
Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Залізнична районна
адміністрація Львівської міської ради,
м. Львів,

про звільнення земельної ділянки та
приведення до попереднього стану

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 28.04.2014 року в
справі №914/782/14 позовні вимоги
задоволено повністю. Зобов'язано
товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"
звільнити земельну ділянку на пл.
Двірцевій, 1 у м. Львові, на якій
розміщена мала архітектурна форма та
привести земельну ділянку до
попереднього стану.

ТОВ "Фірма "Турист", не
погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 13.05.2014р., звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове, в
позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що рішенням від 13.11.2009
року по справі № 25/217 господарського
суду Львівської області та постановою
від 23.02.2010 року по справі № 25/217
Львівського апеляційного
господарського суду, станом на 08.05.2010
року мають законну силу, та свідчать
про те, що павільйон-магазин, який
знаходиться за адресою : м. Львів, площа
Двірцева, 1 є нерухомим майном та
перебуває у приватній власності ТОВ
«Фірма Турист».

В свою чергу позивачем, було подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
останній просить залишити рішення
Львівської області від 28.04.2014 року в
справі №914/782/14 без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Представник апелянта до суду не
з'явився, причин неявки не повідомив,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце судового засідання.

Представник позивача та третьої особи
заперечили доводи апеляційної скарги з
мотивів наведених в відзиві на
апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Турист" без задоволення з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
березня 2009 року Львівською міською
радою винесено ухвалу № 2547 "Про
продовження Товариству з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист"
терміну оренди земельної ділянки на
площі Двірцевій, 1 у м. Львові. З метою
виконання п. 2.1. ухвали Львівської
міської ради № 2547" Про продовження
товариству з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист"
терміну оренди земельної ділянки на
площі Двірцевій, 1 у м. Львові", між
позивачем та Львівською міською радою
укладено договір оренди землі для
обслуговування павільйону - магазину,
загальною площею 0,014 га, у тому числі
під забудовою - 0,0045 га, під твердим
покриттям - 0,0095 га, в т.ч. в межах
червоних ліній з обмеженнями без права
капітального будівництва 0,014 га, яка
знаходиться за адресою: площа Двірцева,
1, у м. Львові, термін дії договору - до
19.03.2012 року, але не довше ніж до дати
прийняття рішення про здійснення
реконструкції площі. Договір
зареєстрований у Львівській міській
раді 01 червня 2009 р. за № 3 - 1269, про що у
книзі записів реєстрації договорів
оренди землі вчинено запис (а.с. 13-15).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 13.11.2009 р.,
залишеного без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.02.2010 р., у
справі №25/217 визнано за товариством з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Турист" право власності на павільйон
-магазин, позначений на технічному
плані літ."Б-1", загальною площею 35,3 кв.м.,
що складається з першого поверху,
відповідно до даних технічного
паспорта БТІ та ЕО, складеного 18.05.2009
року, що знаходиться за адресою:
м.Львів, площа Двірцева,1.

У вищенаведеному рішенні судом
встановлено, що споруда (павільйон
-магазин, позначений на технічному
плані літ."Б-1", загальною площею 35,3 кв.м.)
відноситься до тимчасових конструкцій,
так званих малих архітектурних форм,
тобто не є капітальною спорудою та
об'єктом містобудування в розумінні
Законів України "Про основи
містобудування" та "Про планування та
забудову територій", а право власності
на неї не впливає на характер
правовідносин між сторонами щодо
оренди земельної ділянки, на якій вона
розташована. Отже, тимчасовий
металевий павільйон - магазин на пл.
Двірцевій, 1 у м. Львові не підпадає під
ознаки об'єкта нерухомого майна, тому,
право власності на нього не підлягає
державній реєстрації як на об'єкт
нерухомості.

02.11.2011 року Львівська міська рада
звернулась з адміністративним позовом
до Шевченківського районного суду м.
Львова про скасування державної
реєстрації права власності Товариству
з обмеженою відповідальністю "Фірма
Турист" на тимчасову споруду павільйон
- магазин на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові
та визнання нечинним витягу про
реєстрацію права власності Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фірма
Турист" на споруду павільйон - магазин
на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 28.12.2011 р. позов
Львівської міської ради задоволено,
визнано нечинною та скасовано державну
реєстрацію права власності Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фірма
Турист" на споруду павільйон - магазин
на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові та визнано
нечинним витяг про реєстрацію права
власності Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист" на
споруду павільйон - магазин на пл.
Двірцевій, 1 у м. Львові. (а.с. 18)

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012 р. у
справі №35945/12/9104 постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 28.12.2011 р. у справі №2а-1998/11 за
позовом Львівської міської ради до
Обласного комунального підприємства
"БТІ та ЕО", за участю третьої особи -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист" про
визнання незаконною державної
реєстрації на об'єкт нерухомого майна
залишено без змін. (а.с. 20-22)

Львівським апеляційним
адміністративним судом у справі
№35945/12/9104 встановлено, що ОКП "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки" було вчинено
незаконну дію - безпідставно
зареєстровано право власності на
тимчасову споруду (малу архітектурну
форму) на пл. Двірцевій, 1 в м. Львові.
Визнання судом права власності за ТзОВ
"Фірма Турист" на тимчасову споруду
(металевий павільйон) не було та не
могло бути законною підставою для
реєстрації права власності на даний
об'єкт. (а.с. 20-22)

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.12.2013 р. у справі №К/9991/68331/12
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Турист" залишено без задоволення,
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 28.12.2011 р. у справі
№2а-1998/11 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.10.2012 р. у справі №35945/12/9104 залишено
без змін. (а.с. 23-24)

Вищим адміністративним судом України у
справі №К/9991/68331/12 встановлено, що умови
договору оренди земельної ділянки
підтверджують правовий статус
павільйону-магазину на пл. Двірцевій, 1
у м. Львові як тимчасової споруди,
термін розміщення якої не може
перевищувати термін дії договору
оренди земельної ділянки, а спірна
споруда є малою архітектурною формою, а
не капітальною будівлею (об'єктом
нерухомого майна). Крім того, суд
касаційної інстанції вказав про
протиправність дій Обласного
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки" стосовно здійснення
державної реєстрації права власності
ТзОВ "Фірма Турист" на тимчасову
споруду павільйону-магазину на пл.
Двірцевій, 1 у м. Львові. З цих підстав,
виданий відповідачу витяг ОКП ЛОР "БТІ
та ЕО" витяг про реєстрацію права
власності за товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист" на
нерухоме майно: павільйон -магазин,
позначений на технічному плані літ."Б-1",
загальною площею 35,3 кв.м. не є належним
доказом по справі.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 ГПК
України обставини, встановлені
рішенням суду в господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Отже, вищенаведеними судовими
рішеннями встановлено, що спірна
будівля, що розміщується на
орендованій земельній ділянці
відноситься до тимчасових споруд, з
відповідним правовим режимом щодо
тимчасових споруд.

Відповідно до акту від 06.12.2013 р.
обстеження земельної ділянки за
адресою м. Львів, пл. Двірцева, 1 та
розташованої на ній споруди
магазину-павільйону ТзОВ "Фірма
Турист", в якому зазначено, що ТзОВ
"Фірма Турист" на пл. Двірцевій
встановлено тимчасовий металевий
магазин-павільйон круглої форми на
бетонній замощеній бруківкою подушці.
На момент обстеження торгівельна
діяльність у магазині-павільйоні не
проводилась (а.с. 26).

Термін дії договору оренди від 01.06.2009 р.
№3-1269, на якій встановлено тимчасову
споруду закінчився 19.03.2012 р. Спору з
приводу закінчення даного договору
оренди земельної ділянки не має.

Відповідно до п. 21 Договору, після
припинення дії договору орендар
повертає орендодавцеві земельну
ділянку у стані, не гіршому порівняно з
тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до статті 187 Земельного
кодексу України контроль за
використанням та охороною земель
полягає в забезпеченні додержання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
земельного законодавства України.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", серед основних
завдань державного контролю за
використанням та охороною земель є
забезпечення додержання органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, фізичними та
юридичними особами земельного
законодавства України.

Статтею 124 Земельного кодексу України
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 5 статті 126 Земельного кодексу
України визначено, що право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про оренду землі", договір оренди землі
- це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом укладеного договору
вбачається, що договір оренди землі
укладено для обслуговування
павільйону-магазимну з обмеженнями без
права капітального будівництва на
площі Двірцевій,1 у м.Львові з терміном
дії до 19.03.2012 року.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачені способи захисту прав на
земельні ділянки та встановлено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом, зокрема,
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують,
створюють небезпеку порушення прав;
відшкодування заподіяних збитків:
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду не
вбачає підстав для скасування рішення
господарського суду Львівської
області від 28.04.2014 року в справі №914/782/14,
оскільки судом першої інстанції було
вірно надано оцінку всім доказам
наявним у матеріалах справи. Окрім
того, апелянтом не наведено жодних
обставин які б вказували на
неправильність даного рішення,
оскільки рішенням від 13.11.2009 року по
справі № 25/217 господарського суду
Львівської області та постановою від
23.02.2010 року по справі № 25/217 Львівського
апеляційного господарського суду, на
які посилається апелянт визнано за
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма Турист" право
власності на павільйон -магазин,
позначений на технічному плані літ."Б-1",
загальною площею 35,3 кв.м., що
складається з першого поверху,
відповідно до даних технічного
паспорта БТІ та ЕО, складеного 18.05.2009
року, що знаходиться за адресою:
м.Львів, площа Двірцева,1. Однак, окрім
того у вищенаведеному рішенні судом
встановлено, що споруда (павільйон
-магазин, позначений на технічному
плані літ."Б-1", загальною площею 35,3 кв.м.)
відноситься до тимчасових конструкцій,
так званих малих архітектурних форм,
тобто не є капітальною спорудою та
об'єктом містобудування в розумінні
Законів України "Про основи
містобудування" та "Про планування та
забудову територій", а право власності
на неї не впливає на характер
правовідносин між сторонами щодо
оренди земельної ділянки, на якій вона
розташована.

Отже, тимчасовий металевий павільйон -
магазин на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові не
підпадає під ознаки об'єкта нерухомого
майна, тому, право власності на нього не
підлягає державній реєстрації як на
об'єкт нерухомості.

Встановлений характер спірних
правовідносин між сторонами
грунтується на укладеному договорі та
належному його виконанню сторонами.

Оскільки відповідно до п. 21 Договору,
після припинення дії договору орендар
повертає орендодавцеві земельну
ділянку у стані, не гіршому порівняно з
тим, у якому він одержав її в оренду, а
тому вимога позивача про звільнення
земельної ділянки та приведення до
попереднього стану правомірно
задоволена судом першої інстанції.
Проте, правовий висновок суду, що
металевий павільйон, що розміщений на
земельній ділянці є самовільно
встановлений не відповідає
встановленим обставинам по справі та
правовідносинам сторін, що склалися,
оскільки між сторонами існували
договірні відносини і земельна ділянка
була надана в оренду відповідачеві для
обслуговування тимчасової споруди. З
цих підстав висновок суду про те, що цей
павільйон є самовільно встановленим на
орендованій земельній ділянці та
нормативне обґрунтування цього
висновку підлягає виключенню з
мотивувальної частини рішення, проте
не впливає на резолютивну частину
рішення суду.

Відповідно до п.12 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України" передбачено, що з урахуванням
припису частини другої статті 104 ГПК не
підлягає скасуванню судове рішення,
якщо апеляційною інстанцією буде
з'ясовано, що його резолютивна частина
є правильною, хоча відповідні висновки
місцевого господарського суду й не
були належним чином обґрунтовані у
мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Турист"
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 28.04.2014 року в
справі №914/782/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 07.07.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Якімець Г. Г.