ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.07.14р. Справа № 904/2428/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль",
м. Дніпродзержинськ

про стягнення 32 307 927,74 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Старчик А.А. - представник
(дов. № 14-90 від 18.05.14 р.)

від відповідача: Демінов О.І. -
представник (дов. № 14/05 від 06.02.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/2328-БО-3 від 28.12.2012 року у розмірі 30 187
887,05 грн., з яких: основний борг у сумі 27
138 676,12 грн.; пеня у сумі 2 061 232,04 грн.;
інфляційні втрати у сумі 332 877,95 грн. та
3% річних у сумі 655 100,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі-продажу
природного газу № 13/2328-БО-3 від 28.12.2012
року в частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений природний
газ за період січень-квітень 2013 року та
жовтень-грудень 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 15.04.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 13.05.2014 року.

13.05.2014 року представник відповідача
надав відзив на позовну заяву, в якому
відповідач визнає суму основного
боргу, суму 3 % річних, суму інфляційних
втрат.

Відповідач просить зменшити розмір
пені від суми заявленої позивачем на 35
%, тобто зменшити розмір пені до 1 339 800,83
грн.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
13.05.2014 року на 02.06.2014 року, з 02.06.2014 року
на 16.06.2014 року.

16.06.2014 року представник позивача надав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, в якій просить стягнути з
відповідача 32 307 927,74 грн., з яких:
основний борг у сумі 27 138 676,12 грн.;
пеня у сумі 2 507 636,04 грн.; інфляційні
втрати у сумі 1 863 757,77 грн. та 3% річних у
сумі 797 857,81 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі, зокрема, збільшити розмір
позовних вимог.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача
про збільшення розміру позовних вимог.

16.06.2014 року представник відповідача
надав клопотання в якому просить суд
продовжити строк розгляду справи до
01.07.2014 року для надання відзиву на заяву
про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014
року продовжено строк розгляду спору
до 01.07.2014 року та розгляд справи
відкладено на 01.07.2014 року.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 01.07.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та Публічним акціонерним товариством
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/2328-БО-3 (а.с.9).

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що газ,
що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до пункту 2.1 договору
продавець передає покупцеві в період з
01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ
обсягом до 14 570,526 тис.м3, в тому числі по
місяцях кварталів: у січні - 3 257,208
тис.м3, у лютому - 2 930,616 тис.м3, у березні -
2 296,291 тис.м3, у квітні - 453,875 тис.м3, у
жовтні - 595,035 тис.м3, у листопаді - 2 313,042
тис.м3, у грудні - 2 724,459 тис.м3.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноважними
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2013
року, а у частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення
(пункт 11.1 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаного
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Сторонами були підписані акти
приймання-передачі природного газу:

- від 30.09.2013 року на суму 8 997 551,39 грн.
(природний газ - 8 289 750,25 грн.,
транспортування природного газу - 707
801,14 грн.),

- від 30.09.2013 року на суму 7 391 704,55 грн.
(природний газ - 6 810 228,91 грн.,
транспортування природного газу - 581
475,64 грн.),

- від 30.09.2013 року на суму 7 228 646,34 грн.
(природний газ - 6 659 997,84 грн.,
транспортування природного газу - 568
648,50 грн.),

- від 30.09.2013 року на суму 2 186 023,20 грн.
(природний газ - 2 014 057,56 грн.,
транспортування природного газу - 171
965,64 грн.),

- від 31.10.2013 року на суму 3 578 085,32 грн.
(природний газ - 3 301 478,92 грн.,
транспортування природного газу - 276
606,40 грн.),

- від 30.11.2013 року на суму 4 235 966,66 грн.
(природний газ - 3 908 502,38 грн.,
транспортування природного газу - 327
464,38 грн.),

- від 31.12.2013 року на суму 8 007 523,00 грн.
(природний газ - 7 388 495,81 грн.,
транспортування природного газу - 619
027,19 грн.).

Таким чином, позивачем було поставлено
відповідачу природний газ на суму
41 625 500,46 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач частково розрахувався за
поставлений природний газ на сумі 14 486
824,34 грн.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений природний газ становить 27
138 676,12 грн., що не заперечується та
визнається відповідачем.

Відповідачем суму заборгованості за
поставлений природний газ у повному
обсязі не оплачено, що є причиною
виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 6.1 договору, строк
оплати за поставлений природний газ є
таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості від
представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення суми
основного боргу у розмірі 27 138 676,12 грн.
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано 3 %
річних за період з 14.02.2013 року по 24.03.2014
року у сумі 797 857,81 грн. та інфляційні
втрати за період лютий-грудень 2013 року
у сумі1 863 757,77 грн.

Перевіривши розрахунок позивача
(а.с.25-29), судом встановлено, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 3
% річних у сумі 797 857,81 грн. та
інфляційних втрат у сумі 1 863 757,77 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Вказана суму також визнана
відповідачем.

Право відповідача визнати позов
повністю або частково передбачено
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 78 Господарського
процесуального кодексу України
визнання позову відповідачем
викладається в адресованій
господарському суду письмовій заяві,
що долучається до справи.

Відповідно до частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України, у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Дії відповідача в частині визнання
суми основного боргу у розмірі 27 138 676,12
грн., суми 3 % річних у розмірі 655 100,94 грн.
та суми інфляційних втрат у розмірі 332
877,95 грн. не суперечать законодавству,
не порушують прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб. Таким
чином, господарський суд приймає
часткове визнання позову відповідачем.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник має передати кредиторові у
випадку порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів за
умови їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано
пеню за період з 14.02.2013 року по 24.03.2014
року у сумі 2 507 636,04 грн.

Відповідач у відзиві на позов просив
суд зменшити суму пені на 35 %, тобто до 1
339 800,83 грн., з огляду на наступне.
Підприємство є виробником теплової
енергії відповідно до ліцензії Серія
АВ № 501412 від 08.07.2010. Правовідносини
регулювались за договором поставки
теплової енергії у вигляді гарячої
води для потреб населення, установ і
організацій, що фінансуються із
державного та місцевих бюджетів, та
інших суб'єктів господарювання №11/12
від 30.09.2011 р. За даним договором між ПАТ
«Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль» та КП
«Дніпродзержинськтепломережа»
постачальник (ПАТ
«Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль») бере на себе
зобов'язання постачати покупцю (КП ДМР
«Дніпродзержинськтепломережа») на
межі балансового розмежування теплову
енергію в заявлених обсягах, а покупець
зобов'язується оплачувати надану йому
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни передбачені
договором.

Однак в порушення умов вказаного
договору КП ДМР
«Дніпродзержинськтепломережа»
своєчасно не розраховується за надану
теплову енергію з постачальником. Крім
того, на виконанні в органах Державної
виконавчої служби знаходяться судові
накази про стягнення сум
заборгованості з КП ДМР
«Дніпродзержинськтепломережа» за
попередні роки. Провадження по ним було
припинено на підставі дії Закону
України 2711-ІУ від 23.06.2005 р. «Про заходи
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливо-енергетичного комплексу», а
підприємство включено до реєстру
підприємств паливо-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.

Крім того, 09.07.2013 ПАТ
«Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль» інформувало ПАТ
НАК «Нафтогаз України» про те, що
причиною фінансового стану ПАТ
«Дніпродзержинська ТЕЦ», є той факт, що
основним споживачем теплової енергії,
що виробляється ПАТ
«Дніпродзержинська ТЕЦ» та основним
боржником є Комунальне підприємство
Дніпродзержинської міської ради
«Дніпродзержинськтепломережа».
Погашення боргів практично не
здійснюється, а навпаки заборгованість
лише накопичується. Зокрема, за
опалювальний сезон 2012-2013 років рівень
сплати склав 3%.

Станом на травень 2014 року за ПАТ
«Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль» облікується
дебіторська заборгованість 468 253,8 тис.
грн. з яких сума заборгованості КП
«Дніпродзержинськтепломережа» перед
ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» становить
433 976,6 тис. грн. що становить більше 90 %
від загальної заборгованості. Ситуація
також ускладнена тим, що в порядку
виконання рішень, зокрема в справі №
30/143-08(39/366-07(10/348-06), відбувається
примусове виконання рішення суду, яке
здійснюється Відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (вул. Артема буд. 73, м.
Київ). В порядку виконавчого
провадження всі рахунки підприємства
арештовано.

Підприємство знаходиться в скрутному
матеріальному становищі. ПАТ
«Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль» є стратегічно -
важливим об'єктом для міста, адже
виробляє теплову енергію для потреб
населення, а також підприємств установ
і організацій правобережної частини
міста і включено до реєстру
підприємств паливо-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості
згідно Закону України 2711-І/ від 23.06.2005 р.
«Про заходи спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливо-енергетичного комплексу».
Велика дебіторська заборгованість, та
арештовані рахунки не дають можливості
вчасно розрахуватися по зобов'язанням.

Відповідно до статті 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Приймаючи до уваги майновий стан
відповідача, враховуючи його статус
(основним видом діяльності якого є
надання теплової енергії для потреб
населення, а також підприємств установ
і організацій правобережної частини
міста), враховуючи, що він
використовував придбаний газ виключно
для потреб опалення, а також ті
обставини, що відповідач визнав суму
заборгованості, господарський суд
вважає за можливе на підставі пункту 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір пені на 25 % від належної
до стягнення суми, що становить 1 880 727,03
грн.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір, який
підлягає стягненню з відповідача
становить 73 080,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (51925,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2;
ідентифікаційний код 00130820) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, 6;
ідентифікаційний код 20077720) - 27 138 676,12
грн. основний борг, 1 880 727,03 грн. пеню, 797
857,81 грн. 3 % річних, 1 863 757,77 грн.
інфляційні втрати та 73 080,00 грн. судовий
збір, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 07.07.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова