ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 р.
Справа № 5015/553/12

За позовом: публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз", м. Львів,до
відповідача:товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова
компанія", м. Київ,про: визнання права
власності та визнання недійсним пункту
договору,за зустрічним позовом про:
визнання права власності.Суддя Рим Т.Я.

За участю
представників:позивача:Гарбузюк Р.О. -
представник за
довіреністю,відповідача:Білоусов О.А. -
ліквідатор.На розгляд Господарського
суду міста Києва подано позовну заяву
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
про визнання права власності на
автомобіль Toyota Land Cruiser 120 Prado, номер шасі
JTEBU29J305142846, державний номерний знак
ВС0091ВО (надалі - Автомобіль). Ухвалою
Господарського суду міста Києва від
27.01.2012 року матеріали справи скеровано
за підсудністю до Господарського суду
Львівської області.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач у
порушення умов договору фінансового
лізингу №080926/ФЛ-0552 від 29.09.2008 року не
вчинив дій з передачі у власність
предмета лізингу - Автомобіля, хоч
позивачем повністю виконано умови
цього договору в частині внесення
платежів. З огляду на зазначене позивач
вважає, що у нього виникло право
власності на об'єкт лізингу.

Відповідач повністю заперечив проти
позову, мотивуючи свою позицію такими
обставинами:

- позивач порушив умови договору в
частині своєчасності сплати
лізингових платежів та допустив
заборгованість у сумі 100.000,00 грн. Проте
відповідач не проводив заліку
зустрічних однорідних вимог, а тому
твердження позивача про зворотнє є
безпідставним;

- пунктами 7.2 та 7.3 Загальних правил
фінансового лізингу, які є додатком до
договору, встановлено, що позивач
отримує лише право переважної купівлі
предмета лізингу, а не безумовне право
власності на нього;

- відповідач перебуває у стадії
ліквідації в ході провадження справи
про його банкрутство, а тому Автомобіль
включено до ліквідаційної маси та може
бути реалізовано лише в порядку,
визначеному Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 14.06.2012 року
№5015/553/12 позовні вимоги були
задоволені, визнано право власності на
Автомобіль, стягнуто з відповідача
судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду №5015/553/12 від 16.09.2013
року рішення місцевого господарського
суду від 14.06.2012 року скасовано,
постановлено нове рішення про відмову
в задоволенні позову. При цьому суд
апеляційної інстанції керувався тим,
що:

- сторонами у порушення пунктів 7.1
та 7.2 договору не було укладено ні
договору купівлі-продажу предмета
лізингу, ні акту про повне виконання
сторонами своїх зобов'язань за
договором фінансового лізингу;

- з тексту договору вбачається, що
розрахунки між сторонами проводяться
винятково у грошовій формі, а тому
зарахування зустрічних однорідних
вимог договором не передбачено;

- судом першої інстанції порушено
норми Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", оскільки
фактично задовольнив вимогу
конкурсного кредитора.

Постановою Вищого господарського суду
від 23.04.2014 р. у справі №5015/553/12 за позовом
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
про визнання права власності,
скасовано рішення господарського суду
Львівської області від 14.06.2012 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013 р.,
справу №5015/553/12 передано на новий
розгляд до господарського суду
Львівської області. При цьому суд
касаційної інстанції вказав на
необхідність дослідження питання щодо
включення чи не включення вимог
позивача до реєстру вимог кредиторів.

В ході нового розгляду справи
позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог, якою позовні вимоги
доповнено додатковою вимогою - про
визнання недійсним пункту 7.3 додатку №1
"Загальні правила фінансового лізингу"
до Договору фінансового лізингу
№080926/ФЛ-0552 від 29.09.2008 року. Ухвалою від
12.06.2014 року судом прийнято до розгляду
зазначену заяву, оскільки вона за своїм
змістом є заявою про зміну предмета
спору та подана до початку розгляду
справи по суті.

Таким чином, позивач просить:

1) визнати право власності на
Автомобіль. Свої вимоги позивач
аргументує тим, що договір фінансового
лізингу поєднує в собі елементи
договорів оренди та купівлі-продажу.
При цьому до складу лізингових
платежів включається плата за надання
майна в користування та покупна плата
за надання майна у власність. Таким
чином, позивач зобов'язався сплатити
вартість автомобіля в сумі 275.000,00 грн., а
також плату за користування предметом
лізингу в сумі 112.435,46 грн. На думку
позивача, право власності на
автомобіль перейшло до позивача в день
сплати останнього лізингового платежу
згідно з умовами договору незалежно
від волі відповідача. Позивач
посилається на висновок Верховного
суду України, викладений у постанові
від 29.10.2013 року у справі №3-31гс13, за яким
належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна;

2) визнати недійсним пункт
договору. Свої вимоги в цій частині
позивач мотивує невідповідністю цього
пункту договору актам цивільного
законодавства, зокрема статтям 3, 655, 691,
632 Цивільного кодексу України.

Відповідач у ході нового розгляду
справи заявив зустрічний позов про
визнання права власності на
автомобіль. Суд ухвалою від 10.06.2014 року
прийняв зустрічну позовну заяву до
спільного розгляду з первісним
позовом. Вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовано тим, що позивач
неналежним чином виконав узяті на себе
зобов'язання в частині сплати
лізингових платежів, що стало
підставою для нарахування пені,
інфляційних збитків та 3% річних. Проте
позивачем ці суми не були сплачені.
Позивач за зустрічним позовом
наголошує, що сторонами не було
дотримано порядку, визначеного пунктом
7.3 додатку №1, а правова позиція про
автоматичний перехід права власності є
безпідставною.

Крім того, відповідачем подано заяву
про застосування позовної давності у
справі, оскільки за вимогами про
визнання недійсними правочинів
застосовується загальна позовна
давність.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між сторонами у справі укладено
договір фінансового лізингу №080926/ФЛ-0552
від 29.09.2008 року (надалі - Договір) (а.с. 17),
за умовами якого лізингодавець
(відповідач у справі) набуває у
власність предмет лізингу та надає
його лізингоодержувачу (позивач у
справі) за плату у володіння та
користування на умовах цього договору
та Правил фінансового лізингу (Додаток
№1 до Договору) (а.с. 18-24).

На виконання умов Договору
відповідачем передано позивачу у
володіння та користування Автомобіль,
про що свідчить акт прийому-передачі
предмета лізингу від 07.10.2008 року. При
цьому право власності на Автомобіль
зареєстровано за товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
західно-українська лізингова
компанія", про що свідчить свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
ВСС №085935 (том 1, а.с. 90).

Позивачем здійснювалися платежі на
загальну суму 287.435,46 грн., про що
свідчать долучені до матеріалів справи
копії платіжних доручень: №12851 від
30.09.2008 року на суму 55.000,00 грн. (том 1, а.с.
180), №14299 від 07.11.2008 року на суму 26.793,57
грн. (том 2, а.с. 22), №15971 від 18.12.2008 року на
суму 24.803,82 грн. (том 2, а.с. 23), №285 від
20.01.2009 року на суму 22.993,05 грн. (том 2, а.с.
21), №1322 від 19.02.2009 року на суму 21.345,17 грн.
(том 1, а.с. 179), №2383 від 23.03.2009 року на суму
19.845,52 грн. (том 1, а.с. 177), №3284 від 16.04.2009
року на суму 18.480,75 грн. (том 1, а.с. 176), №4130
від 15.05.2009 року на суму 17.238,73 грн. (том 1,
а.с. 175), №5310 від 23.06.2009 року на суму 16.108,40
грн. (том 2, а.с. 19), №6087 від 17.07.2009 року на
суму 15.079,72 грн. (том 2, а.с. 18), №7047 від
18.08.2009 року на суму 14.143,53 грн. (том 2, а.с.
20), №7972 від 21.09.2009 року на суму 13.291,52 грн.
(том 1, а.с. 174), №8995 від 20.10.2009 року на суму
12.516,11 грн. (том 1, а.с. 173), №4778 від 30.06.2011
року на суму 9.795,57 грн. (том 1, а.с. 31).

Між відкритим акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Закарпатгаз" та відкритим акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" укладено
договір №26/04/2010 про відступлення права
вимоги від 26.04.2010 року. За умовами цього
договору первісний кредитор (відкрите
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Закарпатгаз") відступає, а новий
кредитор (відкрите акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз") набуває право
вимоги, належне первісному кредиторові
на підставі договорів фінансового
лізингу №060519/ОЛ-00695 від 19.05.2006 року та
№060519/ОЛ/00696 від 19.05.2006 року на загальну
суму 100.000,00 грн.

Листом від 07.05.2010 року №06-3011 (том 1, а.с. 32)
відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" заявило товариству з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
про зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 100.000,00 грн. Зазначена
заява надіслана на адресу відповідача
цінним листом з описом вкладення, про
що свідчить відповідний опис та
поштова квитанція (том 1, а.с. 168, 169).
Відповідач в судовому засіданні від
09.07.2014 р. погодився із фактом
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на суму 100.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.11.2011 року №44-277-б порушено
провадження у справі про банкрутство
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова
компанія", введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів, введено
процедуру розпорядження майном.
Постановою Господарського суду міста
Києва від 05.12.2011 року №44/277-б товариство
з обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру. Оголошення про
визнання боржника банкрутом
опубліковано в газеті "Голос України"
№242 (5242) від 22.12.2011 року.

Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
заявою від 04.01.2012 року №06-92 (том 2, а.с.
24-27) з майновими вимогами до боржника -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова
компанія". Цією заявою відкрите
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" просило суд визнати заявлені
вимоги на суму 614.359,14 грн., до складу
яких включено 387.435,46 грн., сплачених
позивачем у зв'язку з виконанням
Договору та непередачею боржником у
власність Автомобіля. Зазначена заява
була надіслана і на адресу
арбітражного керуючого Білоусова
Олексія Анатолійовича (том 2, а.с. 36), і на
адресу Господарського суду міста Києва
(том 2, а.с. 37), і на адресу товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
(том 2, а.с. 38).

У відповідь на подану заяву
ліквідатором надіслано листа №1 від
24.05.2012 року, яким запропонував
публічному акціонерному товариству по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" надати додаткові документи,
які би дали змогу розглянути заявлені
вимоги кредитора (том 3, а.с.77-78). Докази
скерування зазначеного листа долучено
до матеріалів справи (том 3, а.с. 79).

В подальшому публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
заявою №44/244-4 від 02.06.2014 року (том 3, а.с.
100), якою просить повернути без розгляду
заяву від 04.01.2012 року №06-92 з майновими
вимогами до боржника, оскільки боржник
не може мати грошових зобов'язань за
договором фінансового лізингу.

Станом на час вирішення спору в
матеріалах справи відсутні докази
визнання публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" кредитором
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
у справі №44/277-б про його банкрутство в
порядку, визначеному статтею 51 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" звернулося до ліквідатора
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
Білоусова О.А. із заявою про виключення
Автомобіля з ліквідаційної маси
боржника. Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 14.10.2013 року №44/277-б заяву
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" було відхилено з огляду на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013 року у
справі №5015/553/12.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" залишено без задоволення, а
ухвалу Господарського суду м. Києва від
14.10.2013 року в частині, що стосується
відмови у виключенні з ліквідаційної
маси банкрута Автомобіля - без змін.
Постановою Вищого господарського суду
України від 06.02.2014р. касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" залишено без задоволення,
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013р. та
ухвалу Господарського суду м. Києва від
14.10.2013р. змінено. Доповнено п. 2
резолютивної частини ухвали
Господарського суду м. Києва від
14.10.2013р. у справі № 44/277-б абз.2
наступного змісту: "У задоволенні заяви
Публічного акціонерного товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" в частині вимог про
виключення з ліквідаційної Товариства
з обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
транспортного засобу TOYOTA LAND CRUASER 120 PRADO,
державний номерний знак ВС0091ВО, 2008
року, номер шасі JTEBU29J305142846 - відмовити".

На адресу публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" скеровано листа
№2658 від 17.05.2011 року, яким товариство з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
повідомляє про наявність боргу в сумі
109.795,57 грн. основного боргу. Крім того,
нараховано 19.648,27 грн. пені, 13.307,20 грн.
інфляційних втрат, 3.528,54 грн. - 3% річних
(том 3, а.с. 59).

На адресу публічного акціонерного
товариства "Львівгаз" скеровано листа
№2676 від 24.06.2011 року, яким товариство з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
повідомляє про наявність боргу в сумі
109.795,57 грн. основного боргу. Крім того,
нараховано 21.606,54 грн. пені, 14.299,02 грн.
інфляційних втрат, 3.907,56 грн. - 3% річних
(том 2, а.с. 185).

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникли взаємні
права та обов'язки на підставі Договору
в силу статті 11 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 806 Цивільного
кодексу України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Частинами 1 та 2 статті 292
Господарського кодексу України
визначено, що лізингом визнається
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний.

Закон України "Про фінансовий лізинг" є
спеціальним нормативно-правовим актом
у сфері регулювання такого виду
лізингу, як фінансовий. Статтею 1 цього
закону унормовано, що фінансовий
лізинг - це вид цивільно-правових
відносин, що виникають із договору
фінансового лізингу. За договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Як убачається з матеріалів справи,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова
компанія", набувши Автомобіль у
власність, передало його в лізинг
(виключне користування) публічному
акціонерному товариству по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз".

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
відносини, що виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями Цивільного
кодексу України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Аналіз наведених вище норм закону дає
підстави для висновку, що законодавець
відмовився від спеціального
законодавчого регулювання відносин з
придбання лізингоодержувачем предмета
лізингу. Однак, відповідно до частини 2
статті 8 Закону України "Про фінансовий
лізинг" якщо сторони договору лізингу
уклали договір купівлі-продажу
предмета лізингу, то право власності на
предмет лізингу переходить до
лізингоодержувача в разі та з моменту
сплати ним визначеної договором ціни,
якщо договором не передбачене інше.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж. Статтею 692 Цивільного
кодексу України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до пункту 7.1 Правил право
власності на предмет лізингу протягом
строку дії Договору належить
лізингодавцю. Лізингоодержувач
протягом строку дії Договору має право
тимчасового володіння та користування
предметом лізингу.

Договір лізингу встановлює певні права
для набуття права власності, що тягне
за собою, у визначених випадках, право
вимагати від лізингодавця вчинення
відповідних дій. Наприклад, відповідно
до пункту 3.2.5 Правил, які є додатком №1
до Договору, лізингоодержувач має
право до закінчення строку договору
лізингу набути предмет лізингу у
власність за умов, передбачених
статтею 7 цих Правил.

Враховуючи частину 2 статті 8 Закону
України "Про фінансовий лізинг", а також
принцип свободи договору, оскільки
такий порядок не суперечить будь-яким
імперативним нормам Цивільного
кодексу України, сторони погодили в
пункті 7.3 Правил, що коли предметом
лізингу є транспортні засоби, після
закінчення строку лізингу та в разі
належного, повного та безумовного
виконання лізингоодержувачем всіх
умов договору лізингу, відсутності зі
сплати лізингових платежів, що
виникають з договору лізингу, в тому
числі неустойки (штрафу, пені),
лізингоодержувач повертає та фактично
передає лізингодавцю предмет лізингу у
нормальному стані з урахуванням
нормального зносу. Після здійснення
такого повернення предмета лізингу,
лізингоодержувач отримує право
переважної купівлі майна, що
визначається за договором лізингу як
предмет лізингу.

Таким чином, сторонами Договору не
передбачено можливості переходу права
власності на Автомобіль зі спливом
строку дії Договору та сплати
лізингових платежів. Зазначене
положення договору узгоджується з
нормами, наведеними вище. Зокрема,
згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу
України договором може бути
встановлено, що право власності на
переданий покупцеві товар
зберігається за продавцем до оплати
товару або настання інших обставин.

В пункті 7.3 Договору сторонами
узгоджено, що лізингоодержувач зі
спливом строку дії Договору та
повернення предмета лізингу
лізингодавцю (чого лізингоодержувачем
не було зроблено), набуває право
переважної купівлі такої речі.

Крім того, суд звертає увагу позивача
на ту обставину, що позивач помилково
посилається на статтю 328 Цивільного
кодексу України, стверджуючи, що він
набув право власності на Автомобіль на
підставі Договору. По-перше, як уже
зазначалося, Договір не передбачає
можливості набуття права власності на
Автомобіль після сплати всіх
лізингових платежів. По-друге, в силу
статті 334 Цивільного кодексу України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Оскільки
Автомобіль передано позивачу на
підставі Договору в користування,
проте він його так і не повернув
власнику - лізинговій компанії, хоч
зобов'язаний був це зробити, відсутні
правові підстави стверджувати, що
моментом набуття права власності на
цей Автомобіль є внесення останнього
лізингового платежу. По-третє, не
набувши права власності на Автомобіль,
права позивача не можуть бути захищені
у спосіб, визначений главою 29
Цивільного кодексу України (захист
права власності) та статтею 392
Цивільного кодексу України.

Більше того, лізингоодержувач не
виконував зобов'язань з оплати
лізингових платежів належним чином, що
призвело до виникнення заборгованості
за договором. Повністю заборгованість
погашено після спливу дворічного
строку лізингу, встановленого пунктом
5.2 Договору. Згідно з частиною другою
статті 697 Цивільного кодексу України
якщо покупець прострочив оплату
товару, продавець має право вимагати
від нього повернення товару. Продавець
має право вимагати від покупця
повернення товару також у разі
ненастання обставин, за яких право
власності на товар мало перейти до
покупця. Ураховуючи наведене та те, що
право власності на предмет лізингу від
відповідача до позивача не перейшло,
суд не вбачає правових підстав для
задоволення первісного позову в
частині визнання права власності.

Разом з тим, суд вважає безпідставною
вимогу позивача про визнання недійсним
пункту 7.3 Договору з урахуванням
такого.

Відповідно до пункту 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" від 29.05.2013 р. №11 вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Законодавець у положенні частини
другої статті 8 Закону України "Про
фінансовий лізинг" визначає, що право
власності на предмет лізингу
переходить до лізингоодержувача в разі
та з моменту сплати ним визначеної
договором ціни, якщо договором не
передбачене інше. З наведеного
вбачається, якщо сторонами передбачено
інший порядок та момент переходу право
власності на предмет лізингу, то
набуття у власність здійснюється за
цими правилами. Таким чином, позивачем
не доведено порушення імперативних
приписів закону у пункті 7.3 Правил,
інших обставин судом не виявлено, тому
суд відмовляє у задоволенні позовної
вимоги про визнання зазначеного пункту
Договору недійсним. Крім того, пункт 7.3
Правил установлює правові наслідки
спливу строку лізингу, до яких належить
обов'язок лізингоодержавача повернути
об'єкт лізингу. В цій частині позивач не
обґрунтував суперечність нормам
цивільного законодавства.

Що стосується вимог за зустрічним
позовом, то суд вважає їх підставними з
урахуванням такого. Зі статтею 392
Цивільного кодексу України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати
документа, який засвідчує це право. Як
убачається із матеріалів справи,
власником предмета лізингу є
товариство з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова
компанія", яка набула Автомобіль у
власність з метою передання його в
лізинг. З урахуванням факту оспорення
та невизнання права власності на
Автомобіль відповідачем за зустрічним
позовом, обраний спосіб захисту є
належним.

Що стосується зауважень Вищого
господарського суду України про
включення чи не включення останнього
до реєстру вимог кредиторів, то суд
виходить з такого. Постановою
господарського суду міста Києва від
05.12.2011 у справі № 44/277-6 відповідача було
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Білоусова Олексія
Анатолійовича.

Позивач у справі про банкрутство
звернувся з кредиторськими вимогами до
боржника від 04.01.2012 № 06-92, в якій просив
визнати його кредитором боржника на
суму внесених лізингових платежів за
договором фінансового лізингу №
080926/ФЛ-0552.

Враховуючи, що позивач сплачував
лізингові платежі у період з 30.09.2008 по
30.06.2011, право вимоги за вказаним
договором фінансового лізингу у
позивача могло виникнути тільки після
30.06.2011, у зв'язку з чим позивач є
конкурсним кредитором відповідача,
оскільки ухвала про порушення справи
про банкрутство відповідача була
винесена 14.11.2011 року. При цьому судом
встановлено, що провадження у справі
про банкрутство здійснюється на
підставі статті 51 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції закону станом на час
виникнення відповідних відносин).
Зазначена процедура є спрощеною та
здійснюється за заявою самого
боржника, а тому не передбачає
складення реєстру вимог кредиторів та
його затвердження судом. Вимоги
кредиторів розглядаються самим
арбітражним керуючим. Дії арбітражного
керуючого з визнання чи невизнання
таких вимог можуть бути предметом
оскарження. Як установлено судом,
кредиторська заява ліквідатором не
розглянута, а відтак кредиторські
вимоги публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" не підтверджено
в установленому законом порядку.

Судові витрати покладаються на
позивача за первісним позовом на
підставі статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 11, 328, 334, 392, 692, 697, 806 Цивільного
кодексу України, статтею 292
Господарського кодексу України,
статтями 1, 2, 8, 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг", статтями 82, 83, 84, 85, 122
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні
первісного позову про визнання права
власності та визнання недійсним пункту
7.3 Загальних правил фінансового
лізингу, які є додатком 1 до договору
фінансового лізингу №080926/ФЛ-0552 від
29.09.2008 р.

2. Зустрічний позов задовольнити.

3. Визнати за товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
(адреса: вулиця Електриків, будинок 26,
місто Київ, 04176; ідентифікаційний код
31362539) право власності на автомобіль Toyota
Land Cruiser 120 Prado, номер шасі JTEBU29J305142846,
державний номерний знак ВС0091ВО.

4. Стягнути з публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" (адреса: вулиця Золота,
будинок 42, місто Львів, 79039;
ідентифікаційний код 03349039) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська лізингова компанія"
(адреса: вулиця Електриків, будинок 26,
місто Київ, 04176; ідентифікаційний код
31362539) 5.805,00 грн. відшкодування витрат на
оплату судового збору.

5. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.