м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10933/14 09.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПАН Логістик»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКВАЕНЕРГО»

про стягнення 54 100,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Поліщук С.М. -
представник за довіреністю № 7 від 27.12.13

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 09.07.14, в порядку ч. 1
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПАН
Логістик» про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АКВАЕНЕРГО» заборгованості у розмірі
54 100,00 грн за надані послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між сторонами 14 жовтня 2013
року укладено договір № 14 на
транспортне обслуговування, на
підставі якого позивач взяв на себе
зобов'язання організовувати
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на території України, а
відповідача зобов'язався вчасно
проводити розрахунки з перевізником.
За доводами позивача, ТОВ «ПАН
Логістик» належним чином виконало свої
зобов'язання за договором та надано
відповідачу послуги на загальну суму 63
000,00 грн, що підтверджується актами
наданих послуг. Відповідачем
неналежним чином виконуються
зобов'язання за договором в частині
вчасності та повноти розрахунків з
перевізником, зокрема відповідачем
було частково оплачено за отримані
послуги у сумі 8 900,00 грн, у зв'язку з чим
утворився у розмірі 54 100,00 грн, яку
позивач просить стягнути з
відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/10933/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 02.07.2014.

У судове засідання, призначене на
02.07.2014, з'явились представники сторін.

Представник позивача на виконання
вимог ухвали суду надав документи для
долучення до матеріалів справи та
додаткові письмові пояснення, позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити.

Представник відповідача надав відзив
на позовну заяву, що залучений до
матеріалів справи. Відповідач проти
позову заперечував з наступних
підстав. За переконанням відповідача,
позивачем пропущено строки позовної
давності, який передбачений п. 5. ст. 315
ГК України, а тому відповідач просить
суд застосувати наслідки визначені ст.
267 ЦК України. Крім цього, відповідача
зазначає, що акти надання послуг від 06,09
та 19 листопада 2013 року останнім не було
підписано, а позивачем не доведено
належними доказами щодо направлення
таких актів на адресу відповідача.
Також відповідачем зазначено, що
позивачем не дотримано вимог п. 11.6
правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
та п. 5.3 договору, а саме: не надано
доказів передання
товарно-транспортної накладної
відповідачу, що є обов'язковою
передумовою для стягнення плати,
згідно п. 5.2. договору.

У судовому засіданні 02.09.2014
оголошувалась перерва до 09.07.2014.

08.07.2014 через загальний відділ
діловодства суду позивача подав
заперечення на відзив відповідача,
відповідно до яких зазначає., що
позивач є транспортно -
експедиторською компанією, а не
безпосереднім перевізником і
діяльність позивача полягає саме у
наданні послуг з організації
перевезення вантажів.

Тобто, позивач, організовував
перевезення вантажу шляхом залучення
інших перевізників, про що свідчить
товарно-транспортна накладна, копія
якої додається, де є наявна печатка
безпосереднього перевізника (ТОВ «РОУД
СТАР»). Отже, позивач самостійно не
перевозив вантажі, а виключно надавав
відповідачу послуги з організації
перевезень вантажів, залучаючи інших
перевізників, як того вимагає договір
№ 14 на транспортне обслуговування, що
укладений між позивачем та
відповідачем, Тобто між сторонами
виникли правовідносини транспортного
експедирування а не перевезення
вантажу. Відтак, взаємовідносини між
позивачем та відповідачем за договором
регулюються положеннями Закону
України «Про транспортно -
експедиторську діяльність», ст. 316 ГК
України (договір транспортного
експедирування) та главою 65 ЦК України
(ст. 929 - 935, транспортне експедирування)
і аж ніяк не положеннями законодавства,
які регулюють безпосереднє
перевезення, а тому на ці
правовідносини поширюються загальні
строки позовної давності тривалістю у
три роки. На підтвердження своїх
доводів надав практику Вищого
господарського суду України.

Крім цього, позивач зазначає, що доводи
відповідача про не направлення на
адресу відповідача актів надання
послуг від 06,09,19 листопада 2013 року,
спростовуються доказами наявними у
матеріалах справи, а саме позивачем до
матеріалів позовної заяви надано
список згрупованих поштових
відправлень, чеків відділень поштового
зв'язку та доказів отримання цих
відправлень відповідачем. Відповідач
отримав ці відправлення 11 грудня та 24
грудня 2013 року. Крім того, позивач
надсилав відповідачу претензію про
сплату заборгованості, включаючи
заборгованість і за цими ж Актами
наданих послуг від 06,09 та 19 листопада 2013
року, однак жодного заперечення щодо
претензії, заборгованості та щодо
надісланих чи не надісланих документів
відповідач не заявляв.

Також, позивач вважає твердження
відповідача про ненадання по Акту від 15
листопада 2013 року товарно-транспортної
накладної, не відповідає дійсності та
спростовується доказами, що наявні в
матеріалах справи. Зокрема, в
матеріалах справи наявний Акт надання
послуг від 15 листопада 2013 року, який
підписаний відповідачем і в якому
вказано, що відповідач претензій по
об'єму, якості та строкам виконання
робіт (надання послуг) не має. В той час,
як надання ТТН є передумовою для
підписання відповідачем Акту наданих
послуг.

08.07.2014 через загальний відділ
діловодства суду відповідач надав
додаткові пояснення, в яких зазначив,
що п. 5 ст. 315 ГК України не пов'язує
початок відліку шестимісячного строку
із наявністю претензії. Також,
відповідача зазначає, що оплата 26.05.2014
р. платежу у сумі 1000,00 грн, в якості
оплати перевезень від 28.101.2013 та 30.10.2013
не перериває позовну давність із
врахуванням роз'яснення Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 р., оскільки на момент оплати
строк позовної давності уже сплив. Крім
цього, відповідача зазначив, що ТОВ
«АКВАЕНЕРГО» у стосунках з позивачем
на підставі договору на транспортне
обслуговування № 14 від 14.10.2013 р.
виступало як посередницьке
підприємство( крім перевезень за
актами №,№ 8473,8683 від 01.11.2013), оскільки
позивач возив товари
вантажовідправника ПрАТ «МЗП
«Калинка», із яким у відповідача був
укладений окремий договір «А-280813 від
28.08.2013 р. За таких обставин відповідача,
вважає, що ТОВ «АКВАЕНЕРГО»
користується правами
вантажовідправника, в тому числі і
правом на застосування строків
позовної давності, а тому просить суд
відмовити в позові повністю.

У судове засідання, 09.07.2014 з'явився
представник позивача, позовні вимоги
підтримав, надав пояснення з
урахуванням заперечень на відзив
відповідача та просив суд задовольнити
позо у повному обсязі.

Відповідача не забезпечив явку
уповноваженого представника у судове
засідання, про причини неявки
представника не повідомив, хоча про час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

14 жовтня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ПАН
ЛОГІСТИК» (надалі - позивач, перевізник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «АКВАЕНЕРГО» (надалі
- відповідач, замовник) був укладений
договір № 14 на транспортне
обслуговування (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору даний
договір регулює та визначає порядок
взаємовідносин перевізника та
замовника, які пов'язані із здійсненням
транспортного обслуговування по
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом дорогами
України.

Автомобільні перевезення вантажів
виконуються відповідно до положень
чинного українського законодавства (п.
1.1. договору).

У п. 1.2. договору зазначено, що виконання
кожного перевезення, в рамках даного
договору, оформляється окремим,
узгодженими обома сторонами
заявками-договорами на конкретне
перевезення.

Всі заявки є невід'ємною частиною
договору. Факт виконання кожного
автомобільного перевезення,
підтверджується відповідним актом
виконаних робіт та
товарно-транспортним документом із
відміткою одержувача вантажу (п.2.3.
договору).

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4. договору
перевізник зобов'язався представляти
інтереси замовника у взаємовідносинах
з третіми особами з питань, які
виникають під час перевезень і ОТ
замовника, організовувати перевезення
вантажів автомобільним транспортом на
території України відповідно до
замовлень замовника. Виконувати ТО
відповідно до вимог законодавства
України з моменту прийняття вантажу
від вантажовідправника і до моменту
передачі його одержувачу вантажу.
Вантаж приймається відповідно до
товарно-транспортних документів
відправника.

Права та обов'язки замовника визначені
у розділі 4 договору, зокрема: надавати
перевізнику всю необхідну інформацію
по організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом. У термін,
обумовлений умовами договору, надати
перевізнику вантажі для перевезень.
Своєчасно проводити розрахунки з
перевізником.

Згідно з п. 5.1. договору вартість фрахту
та інших послуг обумовлюється, а також
підтверджується у окремих заявках
замовника. Перевізник може коригувати
вартість фрахту за письмовою згодою
замовника (у випадках введення платних
доріг, збільшення вартості дизпалива,
цінової ситуації на транспортному
ринку).

Розрахунки за виконані послуги
проводяться протягом 21-го календарного
дня з моменту отримання необхідних
документів, вказаних у п. 5.3. цього
договору (якщо інше не обумовлено в
разовому замовленні) (п. 5.2. договору).

У п. 5.3. договору передбачено, що для
оплати послуг перевізник не пізніше як
на чотирнадцятий день після доставки
вантажу вантажоодержувачу, повинен
надати замовнику наступні оригінальні
документи: акт виконаних робіт,
товаротранспортний документ
(видаткову та товарно-транспортну
накладні) з відміткою
вантажоодержувача про одержання
вантажу, рахунок за надані послуги,
податкова накладна.

Оплата вартості кожного
автомобільного перевезення
проводиться замовником в національній
грошовій одиниці України, у
безготівковій формі на розрахунковий
рахунок, який вказаний в договорі.

За доводами позивача ТОВ «ПАН
ЛОГІСТИК» належним чином виконало свої
зобов'язання за договором та надано
відповідачу послуги на загальну суму 63
000,00 грн, що підтверджується актами
наданих послуг, які підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками, а саме: №
ОУ-8258 від 18.10.2013 року на суму 2
200,00 грн; № ОУ-8417 від 25.10.2013 року на суму 2
200,00 грн; № ОУ-8456 від 28.10.2013 року на суму 4
100,00 грн; № ОУ-8453 від 30.10.2013 року на
суму 5 700,00 грн; № ОУ-8536 від 30.10.2013 року на
суму 2 300,00 грн; № ОУ-8391 від 31.10.2013 року на
суму 6 500,00 грн; № ОУ-8444 від 01.11.2013 року на
суму 1 500,00 грн; № ОУ-8473 від 01.11.2013 року на
суму 5 400,00 грн; № ОУ - 8563 від 01.11.2013 року
на суму 7 500,00 грн; № ОУ-8683 від 01.11.2013 року
на суму 1 500,00 грн; № ОУ - 8685 від 01.11.2013
року на суму 2 200,00 грн; № ОУ - 8796 від
07.11.2013 року на суму 5 700,00 грн; № ОУ-9030 від
15.11.2013 року на суму 2 200,00 грн.

Ще три акти наданих послуг разом з
усіма необхідними для оплати
документами були відправлені
позивачем на адресу відповідача,
зокрема: документи з актами наданих
послуг № ОУ-9088 від 06.11.2013 р. на суму 5 400,00
грн. № ОУ-8919 від 09.11.2013 р. на суму 6 400,00
грн та № ОУ-9317 від 19.11.2013, докази
направлення та отримання відповідачем
зазначених документів містяться в
матеріалах справи.

Проте, відповідачем було частково
оплачено за отримані послуги у сумі 8
900,00 грн, у зв'язку з чим утворився у
розмірі 54 100,00 грн (63 000,00 грн - 8 900,00 грн).

З метою досудового врегулювання спору
позивачем направлялася на адресу
відповідача претензія № 6126 від 19.12.2013 з
вимогою сплати. Проте вказана
претензія залишена відповідачем без
розгляду.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як визначено ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

В положеннях ст. 610 Цивільного кодексу
України зазначено, що невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) є порушенням
цього зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п.2.5 договору № 14 від 14.10.13,
строк виконання грошового зобов'язання
відповідача по сплаті за надані
послуги станом на момент вирішення
спору настав.

Таким чином, з наявних в матеріалах
справи письмових доказів та пояснень
представника позивача судом
встановлено, що на момент звернення
позивача до суду з даним позовом
позивачем було надано послуги з
перевезення вантажів на суму 54100,00 грн.,
але відповідач зазначені послуги в
повному обсязі не оплатив, чим порушив
умови договору № 14 від 14.10.13.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 14 від
14.10.13 у розмірі 54100,00 грн. є
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Заява позивача про застосування
позовної давності встановленої п. 5 ст.
315 ГК України задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Проаналізувавши умови угоди сторін, їх
права та обов'язки за договором № 14
від 14.10.2013р, підписані сторонами та
скріплені їх печатками акти надання
послуг за вказаним договором, суд
дійшов висновку про виникнення між
сторонами зобов'язань, врегульованих у
чинному законодавстві положеннями про
договір транспортне експедирування.

Згідно із частинами 1, 2 статті 929
Цивільного кодексу України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу;
договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Законодавець розмежував в окремі
інститути послуг "перевезення" та
"транспортне експедирування". Так, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 ЦК
України). Наведене свідчить, що за
договором перевезення у перевізника
виникає обов'язок доставити вантаж у
пункт призначення одержувачеві, а у
експедитора за договором
транспортного експедирування виконати
особисто експедиційні послуги,
пов'язані з перевезенням вантажу, або
організувати їх виконання.

Таким чином, оскільки між сторонами
склалися правовідносини транспортного
експедирування, то до них
застосовується загальна позовна
давність три роки, встановлена ст.257
Цивільного кодексу України. Твердження
відповідача про те, що між сторонами
наявні відносини з перевезення
вантажів не відповідають умовам
договору № 14 від 14.10.2013 року, актам
надання послуг за вказаним договором
та приписам ст.929 Цивільного кодексу
України, а відтак до них не може
застосовуватися скорочений термін
позовної давності, передбачений п.32
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення.
Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 30.04.13 у справі № 5023/4505/12, від
29.04.14 у справі № 916/1383/13.

Заперечення відповідача щодо
ненадання позивачем доказів
здійснення перевезень 06.11.13, 09.11.13 та
19.11.13 спростовуються наданими
позивачем доказами направлення на
адресу відповідача актів наданих
послуг за вказаними перевезеннями,
відповідно до яких вказані акти були
отримані відповідачем 11.12.13 та 24.11.13.
Крім того, 29.05.14 позивач повторно
направив на адресу відповідача цінним
листом з описом вкладення, зокрема,
акти наданих послуг за 06.11.13, 09.11.13 та
19.11.13, видаткові, податкові та
товарно-транспортні накладні за
вказаними перевезеннями. Докази
обґрунтованої відмови відповідача від
підписання актів наданих послуг від
06.11.13, 09.11.13 та 19.11.13 в матеріалах справи
відсутні.

Так само не приймаються судом
заперечення відповідача щодо
ненадання останньому позивачем
товарно-транспортної накладної за
актом від 15.11.13, оскільки про факт
надання позивачем
транспортно-експедиційних послуг 15.11.13
свідчить підписаний відповідачем акт
надання послуг № ОУ-9030, відповідно до
якого замовник по об'єму, якості та
строкам виконання робіт (надання
послуг) не має.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
договором № 14 від 14.10.13 виконав
своєчасно та в повному обсязі. Проте,
відповідач не надав суду доказів
виконання договірних зобов'язань та
доказів на спростування обставин,
повідомлених позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги є
правомірними та обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акваенерго» (01025, м.
Київ, вул. Десятинна, буд. 1-3 літ. А,
ідентифікаційний код 35829012) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пан Логістик» (03039 м.
Київ, провул. Червоноармійський, буд. 14,
корпус 3 Б, офіс 2, ідентифікаційний код
36958491) заборгованість у розмірі 54 100
(п'ятдесят чотири тисячі сто) грн 00 коп.
та судовий збір у розмірі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.07.2014 року

Суддя
Пукшин Л.Г.