ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2014 р.Справа № 922/666/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Дзюба О.А. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Перший
Український міжнародний банк", м.
Донецьк до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сібір"єр", м. Харків;
2. Арбітражний керуючий Шапілов С.А., м.
Харків; 3-я особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1) Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Комплекс-Технолоджи", м. Харків; 2)
Товарна біржа "Правопорядок" , м.
Карлівка. про визнання недійсними
договорів за участю представників
сторін:

не з"явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Перший Український
міжнародний банк", м. Донецьк, звернувся
до господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сібір"єр", м. Харків
(перший відповідач), арбітражного
керуючого Шапілова С.А., м. Харків
(другий відповідач), в якому просить
суд:

- Визнати недійсними з моменту
укладення Договір купівлі продажу №001
від 11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№002 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №003 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №004 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №005 від 11.10.2013,
Договір купівлі продажу №006 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №007 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу №008
від 11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№009 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №0010 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №0011 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №0012 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №0013 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№0014 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №0015 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №0016 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №0017 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №0018 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№0019 від 11.10.2013 року, укладені між ТОВ
«Комплекс - Технолоджи», в особі
ліквідатора Шапілова Сергія
Анатолійовича та ТОВ «Сібір'єр» в особі
Лешика Маркіяна Володимировича.

2. Застосувати наслідки недійсності
правочину.

3. Судові витрати покласти на
відповідачів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.03.2014р.
прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
01.04.2014р. о 10:15 го. Залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Комплекс-Технолоджи", м. Харків.

Ухвалою господарського суду від
12.05.2014р. для розгляду справи призначено
судову колегію.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 12.05.2014р.
призначено склад колегії для розгляду
справи № 922/666/14: головуючий суддя
Аюпова Р.М., суддіДзюба О.А., Шатерніков
М.І.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.05.2014р.
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Товарну біржу
"Правопорядок", м. Карлівка.

У призначене судове засідання 11.07.2014р.
представник позивача не з"явився, через
канцелярію господарського суду надав
клопотання про відкладення розгляду
справи (вх. № 22904), в якому просить суд
відкласти розгляд справи, в зв"язку з
неможливістю участі в даному судовому
засіданні представника Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український міжнародний банк".

Представники відповідачів та третіх
осіб в судове засідання 11.07.2014р. не
з"явились, про причину неявки суд не
повідомили. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання представника
позивача про відкладення розгляду
справи, колегія суддів відмовляє в
його задоволенні, виходячи з
наступного.

Згідно зі ч.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Обставини, на які посилається
відповідач як на підставу відкладення
розгляду справи, не визнаються судом
поважними, оскільки у відповідності до
п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р., в якому зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участі в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Окрім цього колегія суддів вважає за
необхідне також зазначити, що,
відповідно до ст. 69 ГПК України спір має
бути вирішено господарським судом у
строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більше як на п"ятнадцять днів. Однак, як
свідчать матеріали справи,
представники сторін в судове засідання
не з"явились та не подавали до
господарського суду клопотання про
продовження строку розгляду даного
спору за межами двомісячного строку.

Тому колегія суддів вважає, що
клопотання позивача не підлягає
задоволенню.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 17.07.2008р.
між ПАТ "ПУМБ" (позивач) та ТОВ
"Комплекс-Технолоджи" (третя особа,
боржник) укладено кредитний договір
№17/07-КД, відповідно до умов якого банк
надав ТОВ "Комплекс-Технолоджи" кредит
в розмірі 100000,00 доларів США.

З метою забезпечення зобов"язань
боржника, взятих на себе, відповідно до
умов кредитного договору було укладено
договір застави рухомого майна
№17/07-ЗРМ від 17.07.2008р., згідно якого
ТОВ"Комплекс-Технолоджи" передало в
заставу банку рухоме майно (виробниче
обладнання).

Як зазначив позивач в позові,
постановою господарського суду
Харківської від 27.01.2010р. у справі №
Б-50/233-09Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комплекс-Технолоджи"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру. Ухвалою
господарського суду від 21.03.2013р.
призначено ліквідатором банкрута
арбітражного керуючого Шапілова С.А.
(перший відповідач, ліквідатор).

В зв"язку з наявною заборгованістю за
кредитним договором позивачем
заявлені свої вимоги до кредитора в
розмірі 118303,87 дол. США та 168919,24 грн., які
були визнані судом.

Під час здійснення ліквідаційної
процедури ліквідатором, відповідно до
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
вживались заходи щодо реалізації майна
банкрута.

З матеріалів справи вбачається, що
23.04.2012 року ліквідатором було укладено
договір на організацію та проведення
відкритих торгів (аукціону) № 2305 із
Товарною біржею "Універсальний
"Торговий двір".

З метою визначення ліквідаційної
вартості майна банкрута ліквідатором
було замовлено проведення незалежної
оцінки з залученням спеціалізованого
суб'єкта оціночної діяльності ТОВ
"Юніверс Консалтинг", яким 27.10.2011 р.
складено звіт про незалежну оцінку
основних засобів, що обліковуються на
балансі ТОВ "Комплекс-Технолоджи" та
висновок про вартість майна № 49. В
зв'язку із закінченням терміну дії
зазначеного звіту і висновків,
ліквідатор звернувся до суб'єкта
оціночної діяльності ТОВ "Юніверс
Консалтинг", яким було актуалізовано
звіт про незалежну оцінку основних
засобів, що обліковуються на балансі
ТОВ "Комплекс-Технолоджи" та висновок
про вартість майна № 49 та продовжено їх
термін до 27.09.2012 р.

15.06.2012 р. було проведено відкриті торги
(аукціон), визначено переможця - ТОВ
"Сібір'єр".

Відповідно висновку про вартість майна
№ 252 від 30.09.2013 р. наданого ТОВ
ЗемЮрКонсалтинг", вартість кожного з
об'єктів оцінки складає від 200,00 грн. до
500,00 грн., тобто не перевищує одну тисячу
гривень. Загальна вартість майна
боржника становила 9200,00 грн. Між ТОВ
Комплекс-Технолоджи" та ТОВ "Сібір'єр"
11.10.2013 р. укладено договори
купівлі-продажу майна банкрута.

З наданих ліквідатором документів ПАТ
"ПУМБ" стало відомо, що майно банкрута
було реалізовано ліквідатором шляхом
укладання прямих договір купівлі -
продажу між ліквідатором Шапіловим
Сергіем Анатолійовичем та ТОВ
"СІБІР'ЄР" (другий відповідач, покупець),
а саме:

1. Договір купівлі-продажу №001 від
11.10.2013 року щодо реалізації
електростатичного розпилювача "NORDSON
RDT-700".

2. Договір купівлі-продажу №002 від
11.10.2013 року щодо реалізації аргонно -
дугової сварки УДГУ- 251АС/ДС.

3. Договір купівлі-продажу №003 від
11.10.2013 року щодо реалізації аргонно -
дугової сварки УДГУ- 251АС/ДС.

4. Договір купівлі-продажу №004 від
11.10.2013 року щодо реалізації верстату
друку "ARGON"-4 (дві лінії).

5. Договір купівлі-продажу №005 від
11.10.2013 року щодо реалізації верстату
друку "SVECIA" З ELI-219 CW-801217.

6. Договір купівлі-продажу №006 від
11.10.2013 року щодо реалізації верстату
правильно - відрізного И6119-00-001РЕ.

7. Договір купівлі-продажу №007 від
11.10.2013 року щодо реалізації верстату
фрезерно - гравірувального (дві
ділянки) ВФГ.

8. Договір купівлі-продажу №008 від
11.10.2013 року щодо реалізації верстату
фрезерно - гравіювального PKR-DLS-100N.

9. Договір купівлі-продажу №009 від
11.10.2013 року щодо реалізації гільйотини
(ножиці кривошипні листові).

10. Договір купівлі-продажу №0010 від
11.10.2013 року щодо реалізації листогиб
L-1000.

11. Договір купівлі-продажу №0011 від
11.10.2013 року щодо реалізації машини
вакуумформовочну велику VFPD/SUPER.

12. Договір купівлі-продажу №0012 від
11.10.2013 року щодо реалізації машини
вакуумформовочну малу УМ88.5М.ОО.ОО.ПС.

13. Договір купівлі-продажу №0013 від
11.10.2013 року щодо реалізації окрасочної
камери "NORDSON" NR-706200.3476.-05.

14. Договір купівлі-продажу №0014 від
11.10.2013 року щодо реалізації печі
полімеризації "NORDSON" ТУ.-5462000/100-300.

15. Договір купівлі-продажу №0015 від
11.10.2013 року щодо реалізації плоттера
SUMMACVT D520.

16. Договір купівлі-продажу №0016 від
11.10.2013 року щодо реалізації пресу
ДВГ-8-1600.

17. Договір купівлі-продажу №0017 від
11.10.2013 року щодо реалізації пресу
ПВГ-18-2-0.

18. Договір купівлі-продажу №0018 від
11.10.2013 року щодо реалізації контактну
сварку МТ 2202.

19. Договір купівлі-продажу №0019 від
11.10.2013 року щодо реалізації
трибопістолету порошкового фарбування
"NORDSON".

Підставою для звернення з відповідним
позовом до господарського суду стала
незгода позивача з порядком та ціною
реалізації майна, яке перебуває в
заставі позивача та вважає, що
вищезазначені договори мають бути
визнані судом недійсними, в зв"язку з
тим, що ліквідатором були порушені
вимоги Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом".

В наданому до господарського суду
відзиві на позов, перший відповідач
зазначив, що листом № 21/11-01 від 21.11.2013 р.
на адресу ПАТ «ПУМБ» надано документи,
що підтверджують факт оцінки майна та
укладання договорів купівлі-продажу
майна боржника.

Кошти у сумі 9200,00 грн., отримані від
реалізації майна ТОВ
«Комплекс-Технолоджи» зберігаються на
ліквідаційному рахунку № 8701 в
Філії «ЦРУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит», про що свідчить банківська
виписка від 09.01.2014 р.

На адресу ПАТ «ПУМБ» ліквідатором
(першим відповідачем) направлено лист
№ 25/12-01 від 25.12.2013 р. з пропозицією
надати реквізити для перерахування
коштів отриманих від реалізації майна
ТОВ «Комплекс-Технолоджи». На цей час
відповіді не отримано.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, колегія суддів
виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини 4 статті 202
Цивільного кодексу України визначено,
що дво - чи багатостороннім правочином
є погоджена дія двох або більше сторін.

Під час проведення аукціону продавець
(в особі ліцитатора) та учасники
аукціону у встановленому законом
порядку певними діями (ціновими
пропозиціями) визначають переможця
торгів та ціну продажу майна, в
результаті чого переможець торгів
набуває право на придбання об'єкта.
Тому, результатом проведення аукціону
є визначення покупця-переможця
аукціону та завершення процедури
торгів шляхом підписання протоколу
ліцитатором та покупцем, який одержав
право на придбання об'єкта. Суд
зазначає, що публічні торги (аукціон) є
за своєю правовою природою
багатостороннім правочином, оскільки в
ньому мають місце всі елементи,
притаманні правочину.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу
України унормовано, що оспорюваний
правочин може бути визнаний недійсним
в судовому порядку за позовом однієї із
сторін цього правочину або іншої
заінтересованої особи, що заперечують
його дійсність на підставах,
встановлених законом.

Судовий захист майнових інтересів
осіб, названих у ст. 1 ГПК України,
відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 20
Господарського України здійснюється
шляхом розгляду справ, зокрема, за
позовами про визнання правочину
недійсним.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу
державної влади визнано судом
недійсним.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Отже, угода може бути визнана недійсною
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання угоди недійсною
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

В Постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11" Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними (із змінами і доповненнями)"
зазначено, що вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ст. 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вже було встановлено судом,
постановою господарського суду
Харківської від 27.01.2010р. у справі №
Б-50/233-09 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комплекс-Технолоджи"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру. Ухвалою
господарського суду від 21.03.2013р.
призначено ліквідатором банкрута
арбітражного керуючого Шапілова С.А.
Зазначеною постановою були скасовані
арешти накладені на майно боржника (в
тому числі - податкова застава) і інші
обмеження щодо розпорядження майном
боржника, зокрема:

- приватне обтяження - заставу усього
рухомого майна, зареєстроване 14.02.2007 в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна за №4496727 Київською обласною
філією ДП «Інформаційний центр» МУЮ на
підставі договору застави №2791-ДЗ2 від
09.02.2007, посвідченого Приватним
нотаріусом Київського МНО ОСОБА_4 за
№359 (з відповідними змінами та
доповненнями).

- приватне обтяження - інше обтяження
усього рухомого майна, зареєстроване
23.10.2007 в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна за №5888186 Приватним
нотаріусом Київського МНО ОСОБА_5 на
підставі заяви про реєстрацію обтяжень
рухомого майна АКБ «Київ» №06-8/1212 від
23.10.2007 та договору застави від 11.10.2007,
посвідченого Приватним нотаріусом
Київського МНО ОСОБА_5 за №5439 (з
відповідними змінами та доповненнями).

- приватне обтяження - інше обтяження
усього рухомого майна, зареєстроване
26.10.2007 в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна за №5916500 Приватним
нотаріусом Київського МНО ОСОБА_5 на
підставі заяви про реєстрацію обтяжень
рухомого майна АКБ «Київ» №06-8/1223 від
26.10.2007 та договору застави від 11.10.2007,
посвідченого Приватним нотаріусом
Київського МНО ОСОБА_5 за №5439 (з
відповідними змінами та доповненнями).

- приватне обтяження - заставу усього
рухомого майна, зареєстроване 07.11.2007 в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна за №5985474 Приватним нотаріусом
Київського МНО ОСОБА_5 на підставі
заяви про реєстрацію обтяжень рухомого
майна АКБ «Київ» №06-8/1172 від 11.10.2007 та
договору застави від 11.10.2007,
посвідченого Приватним нотаріусом
Київського МНО ОСОБА_5 за №5439 (з
відповідними змінами та доповненнями).

- приватне обтяження - заставу усього
рухомого майна, зареєстроване 17.07.2008 в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна за №7582667 Приватним нотаріусом
Київського МНО ОСОБА_6 на підставі
договору застави рухомого майна
№17/07-ЗРМ, посвідченого ПН Київського
МНО ОСОБА_6 17.07.2008 за №6148.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на дату винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом) ліквідатор з дня свого
призначення здійснює такі
повноваження, зокрема, здійснює
інвентаризацію та оцінку майна
банкрута згідно з законодавством;
пред'являє до третіх осіб вимоги щодо
повернення дебіторської
заборгованості банкруту; вживає
заходів, спрямованих на пошук,
виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб;
реалізує майно банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом, а також
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою визначення ліквідаційної
вартості майна банкрута ліквідатором
було замовлено проведення незалежної
оцінки з залученням спеціалізованого
суб'єкта оціночної діяльності ТОВ
"Юніверс Консалтинг", яким 27.10.2011 р.
складено звіт про незалежну оцінку
основних засобів, що обліковуються на
балансі ТОВ "Комплекс-Технолоджи" та
висновок про вартість майна № 49. В
зв'язку із закінченням терміну дії
зазначеного звіту і висновків,
ліквідатор звернувся до суб'єкта
оціночної діяльності ТОВ "Юніверс
Консалтинг", яким було актуалізовано
звіт про незалежну оцінку основних
засобів, що обліковуються на балансі
ТОВ "Комплекс-Технолоджи" та висновок
про вартість майна № 49 та продовжено їх
термін до 27.09.2012 р.

Відповідно висновку про вартість майна
№ 252 від 30.09.2013 р. наданого ТОВ
ЗемЮрКонсалтинг", вартість кожного з
об'єктів оцінки складає від 200,00 грн. до
500,00 грн., тобто не перевищує одну тисячу
гривень. Загальна вартість майна
боржника становила 9200,00 грн.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 30 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом) після
проведення інвентаризації та оцінки
майна банкрута ліквідатор розпочинає
продаж майна банкрута на відкритих
торгах, якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута. Ліквідатор забезпечує
через засоби масової інформації
оповіщення про порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна. Порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна погоджуються з
комітетом кредиторів. У разі
надходження двох і більше пропозицій
щодо придбання майна банкрута
ліквідатор проводить конкурс (аукціон).
Порядок проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно із Законом України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Як свідчать матеріали справи, 23.04.2012р.
ліквідатором було укладено договір на
організацію та проведення відкритих
торгів (аукціону) № 2305 із товарною
біржею "Універсальний торговий дім"

З листа президента ТБ "Універсальний
торговий дім" вбачається, що 15.06.2012р.
були проведені торги, в результаті яких
було реалізовано майно ТОВ "Комплекс
Технолоджи". Переможцем визначено
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сібір"єр", але
переможець не сплатив кошти за майно.

Повторні торги були призначені на
20.11.2012р., але на торги не з"явився жоден
учасник, тому торги не відбулися.

11.10.2013р. між ТОВ "Комплекс Технолоджи" та
ТОВ "Сібір"єр" укладено договори
купівлі-продажу майна банкрута.

Крім того, суд зазначає, що, відповідно
до п.8 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 13.06.2007 р. № 8 "Про
незалежність судової влади", звернення
до суду здійснюється у формі, порядку,
випадках та особами, передбаченими
процесуальним законом.

Відповідно до ст. 2 ГПК України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Отже, за змістом ст.ст. 1, 2 ГПК України,
до господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється. Проте,
наявність права на пред'явлення позову
не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого зазначеними нормами
права. Вирішуючи переданий на розгляд
господарського суду спір по суті, суд
має встановити, чи є особа, за позовом
якої порушено провадження по справі,
належним позивачем, тобто, звертаючись
до суду із вимогами про визнання
недійсними спірних договору про
відступлення права вимоги та угоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, укладених між відповідачами,
позивач має довести, яким чином
оспорюванні правочини порушують або
оспорюють права і охоронювані законом
інтереси позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не є стороною спірних
правочинів.

Одночасно, вказані правочини, укладені
відповідачами відповідно до приписів
цивільного законодавства, регулюють
правовідносини, що склалися саме між
відповідачами, та учасником яких не є
позивач.

При цьому, сам позивач не спростовує,
що з формальної точки зору, спірні
правочини - аукціон та договори з
продажу майна відповідають правовим
нормам.

Так, судом встановлено, що спірний
аукціон був проведений у ліквідаційній
процедурі у межах справи № Б-50/233-09 про
банкрутство останнього, а ліквідаційна
процедура була відкрита згідно
прийнятої у вказаній справі Постанови
від 27.01.2010р.

Натомість, позивач обґрунтовує
порушене право позивача тим, що
останній є кредитором у справі про
банкрутство ТОВ "Комплекс Технолоджи"
та заставодержателем реалізованого
15.06.2012р. на аукціоні майна, посилаючись
на ст. 30 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", стверджує, що
спірні правочини порушують права
позивача, в якості кредитора у справі
про банкрутство ТОВ "Комплекс
Технолоджи".

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України,
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на дату винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом), провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом,
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України.

Тобто, вказаний закон слід розглядати
як законодавчий акт, що містить
спеціальні норми, які мають пріоритет
по відношенню до норм загальних щодо
регулювання провадження у справах про
банкрутство, відновлення
платоспроможності боржника (санації),
визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедури,
укладення мирової угоди тощо.

Як вбачається з закону, положення ст. 17
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом)
врегульовує, у тому числі, питання
правовідносин, що виникають під час
продажу майна боржника під час
провадження по справі про банкрутство,
а також підстави для визнання угод,
укладених боржником, недійсними.

Відповідно до ч.10 ст. 17 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на дату винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом), керуючий санацією в
трьохмісячний строк з дня прийняття
рішення про санацію має право
відмовитися від виконання договорів
боржника, укладених до порушення
провадження у справі про банкрутство,
не виконаних повністю або частково,
якщо: виконання договору завдає
збитків боржнику; договір є
довгостроковим (понад один рік) або
розрахованим на одержання позитивних
результатів для боржника в
довгостроковій перспективі, крім
випадків випуску продукції з
технологічним циклом, більшим за
строки санації боржника; виконання
договору створює умови, що
перешкоджають відновленню
платоспроможності боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону про
банкрутство (в редакції чинній на дату
винесення постанови про визнання
боржника банкрутом), особою, що вправі
звертатися із заявами про визнання
недійсними угод боржника на підставах,
визначених частиною десятою статті 17
Закону, є ліквідатор боржника.

Таким чином, по-перше, ч.10 ст. 17
вказаного закону (в редакції чинній на
дату винесення постанови про визнання
боржника банкрутом), визначає не
підстави для визнання укладених
боржником угод недійсними, а підстави
відмови від виконання договорів
боржника, укладених до порушення
провадження у справі про банкрутство,
не виконаних повністю або частково.
По-друге, право на звернення до суду із
заявою про визнання недійсними угод
боржника, на підставах, визначених ч.10
ст. 17 вказаного закону (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом), належить
до компетенції ліквідатора боржника.

Отже, враховуючи, що порядок продажу
майна боржника, включеного до
ліквідаційної маси останнього,
врегульований нормами, зокрема, ст. 30
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом) і такий
продаж здійснюється у ліквідаційній
процедурі у межах справи про
банкрутство, спори про визнання
недійсними відповідного аукціону з
продажу майна банкрута з підстав,
передбачених нормами діючого
законодавства, та з підстав порушення,
у тому числі згаданої статті Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом),
вирішуються у межах відповідної справи
про банкрутство, оскільки такі спори
безпосередньо пов'язані із здійсненням
провадження в цій справі.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на дату винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом) дії ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть бути
оскаржені до господарського суду
власником майна (органом,
уповноваженим управляти майном)
банкрута, особою, яка відповідає за
зобов'язаннями банкрута; кожним
кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка посилаючись на
свої права або іншу підставу,
передбачену законом або договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 24.10.2011р.
№ 10 "Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським
судам", до компетенції господарських
судів віднесено розгляд усіх справ про
банкрутство. Зазначені справи
відповідно до частини другої статті 4-1
ГПК України розглядаються в порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законами України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та "Про банки і банківську діяльність".
Господарський суд вирішує у межах
розгляду справи про банкрутство спори,
безпосередньо пов'язані із здійсненням
провадження в такій справі, в тому
числі про: визнання недійсними
правочинів, вчинених керуючим санацією
(ліквідатором); визнання права
власності на майно боржника;
оскарження результатів аукціону з
продажу майна боржника.

Отже, відповідно до визначеного, спори
про визнання недійсними правочинів на
спеціальних підставах, встановлених
ст. 17 Закону про банкрутство (в редакції
чинній на дату винесення постанови про
визнання боржника банкрутом),
підлягають вирішенню у межах справи
про банкрутство.

Матеріали справи свідчать, що на даний
час ліквідаційна процедура ТОВ
"Комплекс-Технолоджи" триває.

Відповідно до викладеного, суд
встановив, що аукціон з продажу
спірного майна, проведено із
додержанням приписів цивільного
законодавства; не порушує законних
прав та інтересів позивача; відсутні
підстави, передбачені цивільним
законодавством, для визнання їх
недійсними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи наведене та виходячи із
системного аналізу положень ГПК
України, суд вважає, що спір між
позивачем та відповідачами про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу за результатами
торгів, не підлягає вирішенню
господарським судом в порядку
позовного провадження.

Суд враховує, що така ж правова позиція
викладена у постановах Вищого
господарського суду України від 23
листопада 2011 року у справі №5015/894/11, від
20 березня 2012 року у справі № 5021/1619/2011, у
справі № 5023/3154/12.

При цьому суд зауважує на те, що,
відповідно до ст.48 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель,
іпотекодавець, боржник та будь-який
учасник прилюдних торгів вправі
протягом трьох місяців з дня
проведення торгів оскаржити їх
результати в суді за місцезнаходженням
майна.

Як свідчать подані позивачем
документи, аукціон, результат яких
оскаржується, відбувся 15.06.2012 року.
Таким чином, перебіг строку
встановленого ст.48 Закону України "Про
іпотеку" розпочався 16.06.2012 року та
закінчився 16.09.2012 року. В той же час,
Позивачем заявлені вимоги у лютому 2014
року, тобто після строку, встановленого
ст.48 Закону України "Про іпотеку".

Стосовно визнання недійсним
правочинів - Договір купівлі продажу
№001 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №002 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №003 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №004 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №005 від
11.10.2013, Договір купівлі продажу №006 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу №007
від 11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№008 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №009 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №0010 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №0011 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №0012 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№0013 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №0014 від 11.10.2013 року, Договір
купівлі продажу №0015 від 11.10.2013 року,
Договір купівлі продажу №0016 від 11.10.2013
року, Договір купівлі продажу №0017 від
11.10.2013 року, Договір купівлі продажу
№0018 від 11.10.2013 року, Договір купівлі
продажу №0019 від 11.10.2013 року, укладені
між ТОВ «Комплекс - Технолоджи», в особі
ліквідатора Шапілова Сергія
Анатолійовича та ТОВ «Сібір'єр» в особі
Лешика Маркіяна Володимировича, на
підставі частини 1 статті 215, частини 1
статті 203 ЦК України, то, як вже
зазначалось вище, вказана позовна
вимога підлягає вирішенню у межах
справи про банкрутство.

В контексті того, що позовна вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину - є фактично похідною від
позовної вимоги про визнання недійсним
спірних договорів купівлі-продажу - суд
відмовляє в задовленні зазначених
позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. Отже, в даному разі витрати зі
сплати судового збору покладаються на
позивача.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 6, 202, 203, 215, 512, 513, 515, 601, 602, 626, 627
Цивільного кодексу України, ст. 202
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 5, 17, 25, 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції чинній на дату винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом), ст.ст. 1, 2, 4-1, 12, 22, 33, 43, п. 1 ст.
80, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог щодо визнання
недійсними з моменту укладення
договору купівлі-продажу №001 від 11.10.2013
року, договору купівлі-продажу №002 від
11.10.2013 року, договору купівлі-продажу
№003 від 11.10.2013 року, договору
купівлі-продажу №004 від 11.10.2013 року,
договору купівлі-продажу №005 від 11.10.2013,
договору купівлі-продажу №006 від 11.10.2013
року, договору купівлі-продажу №007 від
11.10.2013 року, договору купівлі-продажу
№008 від 11.10.2013 року, договору
купівлі-продажу №009 від 11.10.2013 року,
договору купівлі-продажу №0010 від 11.10.2013
року, договору купівлі-продажу №0011 від
11.10.2013 року, договору купівлі-продажу
№0012 від 11.10.2013 року, договору
купівлі-продажу №0013 від 11.10.2013 року,
договору купівлі-продажу №0014 від 11.10.2013
року, договору купівлі-продажу №0015 від
11.10.2013 року, договору купівлі-продажу
№0016 від 11.10.2013 року, договору
купівлі-продажу №0017 від 11.10.2013 року,
договору купівлі-продажу №0018 від 11.10.2013
року, договору купівлі-продажу №0019 від
11.10.2013 року, укладені між ТОВ «Комплекс
- Технолоджи», в особі ліквідатора
Шапілова Сергія Анатолійовича та ТОВ
«Сібір'єр» в особі Лешика Маркіяна
Володимировича - провадження у справі
припинити.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Повне рішення складено 15.07.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М.
Аюпова О.А. Дзюба М.І. Шатерніков

справа № 922/666/14