КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р. Справа№ 910/20932/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Цурка Н.О. (довіреність
б/н від 01.08.2013 р.)

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - Дзяйло Т.М.
(довіреність №29/1-ЮР від 29.01.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Локо Діджітал»

на рішення господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 р.

у справі №910/20932/13 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дека Проект»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Локо Діджітал»

про розірвання договору та стягнення
суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дека Проект»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостінийх вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Локо
Діджітал» про розірвання договору
переведення боргу від 26.04.2013 р. №03-ПБ-2013
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дека Проект»,
стягнення з відповідача на користь
позивача 549650,00 грн. боргу, 3% річних в
сумі 7181,92 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 р. залучено до участі у справі
в якості відповідача-2 Товариство з
обмеженою відповідальністю «Локо
Діджітал».

23.05.2014 р. позивачем була подана заява
про уточнення позовних вимог, в якій
заявник просив залишити без розгляду
вимоги щодо розірвання договору про
переведення боргу №03-ПБ-2013 р. від 26.04.2013
р. та стягнути з ТОВ «Локо Діджітал» на
користь ТОВ «Дека Проект» 549650,00 грн.
боргу, 3% річних в сумі 7181,92 грн.

26.05.2014 р. позивачем була подана заява, в
якій він просив розглядати позовні
вимоги лише в частині стягнення
заборгованості у розмірі 549560,00 грн.
боргу за договором підряду від 04.04.2012 р.
№Х.03/01 станом на 25.04.2013 р. та 3% річних на
суму 2529,48 грн. за період з 01.04.2014 р. по
26.05.2014 р.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 26.05.2014 р. позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача 2 на користь
позивача заборгованість у розмірі
549560,00 грн., 3% річних у розмірі 2529,48 грн.,
11041,79 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач 2 звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення в частині
стягнення заборгованості у розмірі
549560,00 грн. та 3% річних у розмірі 2529,48 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
винесення незаконного та
необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив відмовити в
її задоволенні, а рішення залишити без
змін.

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні повністю підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
скаргу задовольнити, рішення скасувати
в частині задоволених позовних вимог.

Представник відповідача 1 в судове
засідання не з'явився, проте через
відділ документального забезпечення
від відповідача 1 надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку неможливістю представника, що
веде справу, взяти участь в засіданні.

Колегія суддів, вислухавши думку
представників позивача та
відповідача 2, враховуючи обмежені
строки розгляду справи апеляційним
господарським судом, встановлені ст. 102
ГПК України, не вбачає підстав для
задоволення клопотання відповідача 1
про відкладення розгляду справи.
Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують неможливість
забезпечення явки представника у
судове засідання.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
19.06.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача 1 не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи,
апеляційний господарський суд вважає
за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України без участі
представника відповідача 1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 2, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

04.04.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дека Проект»
(підрядник) укладено договір підряду №
Х.03/01.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору,
підрядник зобов'язується за завданням
замовника виконати комплекс робіт із
будівництва бездротової мережі
передачі даних на ділянці ст. Полтава -
ст. Харків включно, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

На виконання умов договору Товариство
з обмеженою відповідальністю «Дека
Проект» виконало роботи на загальну
суму 3966360,00 грн., що підтверджується
актами приймання виконаних
будівельних робіт за січень 2013 року та
довідками про їх вартість.

Відповідно до п. 3.3 договору, оплата
робіт проводиться замовником згідно
додатку 2.

Відповідач 1 частково оплатив виконані
ТОВ «Дека Проект» роботи за договором
на суму 3516800,00 грн., несплаченим
залишився борг у розмірі 649560,00 грн., що
підтверджується підписаним сторонами
актом звірки взаємних розрахунків за
договором № Х.03/01 від 04.04.2012.

26.04.2013 р. між ТОВ «Дека Проект»
(кредитор), ТОВ «Укртехпромлізинг»
(первісний боржник) та ТОВ «Локо
Діджітал» (новий боржник) укладено
договір № 03-ПБ-2013 переведення боргу.

Відповідно до п. 2 договору переведення
боргу, первісний боржник передає, а
новий боржник приймає на себе всі
права, зобов'язання та
відповідальність за виконання
основного договору, а саме:
зобов'язання сплатити кредитору кошти
у розмірі 649560,00 грн. заборгованості за
основним договором станом на 25.04.2013 р.
відповідно до акту звіряння
взаєморозрахунків між кредитором та
первісним боржником. Новий боржник
зобов'язаний сплатити суму, зазначену в
абзаці першому цього пункту кредитору
в наступному порядку: квітень 2013 р. -
100000,00 грн., травень 2013 р. - 0,00 грн.,
червень 2013 р. - 54956,00 грн., липень 2013 р. -
54956,00 грн., серпень 2013 р. - 54956,00 грн.,
вересень 2013 р. - 54956,00 грн., жовтень 2013 р. -
54956,00 грн., листопад 2013 р. - 54956,00 грн.,
грудень 2013р. - 54956,00 грн., січень 2014р. -
54956,00 грн., лютий 2014р. - 54956,00 грн.,
березень 2014р. - 54956,00 грн. Новий боржник
підтверджує, що остаточний розрахунок
за даним договором має бути проведено
не пізніше 31.03.2014 р.

Проте, відповідач 2 суму заборгованості
за договором № Х.03/01 від 04.04.2012 р.
позивачу сплатив лише у розмірі 100000,00
грн., несплаченим залишився борг у
розмірі 549560,00 грн.

Оскільки відповідач 2 у визначений в п. 2
договору переведення боргу строк взяті
на себе зобов'язання зі сплати
заборгованості за договором підряду у
розмірі 549560,00 грн. не виконав, позивач, з
урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог, просить суд стягнути з
відповідача 2 заборгованість за
договором у розмірі 549560,00 грн. та 3%
річних у розмірі 2529,48 грн. за
прострочення виконання зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України,
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено,
що за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України,
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено,
що кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

З урахуванням викладеного, а також
положеннь ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.
193 ГК України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем 2 було
порушено умови договору щодо оплати
виконаних робіт, а відтак вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 2
боргу у розмірі 549560,00 грн. є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем 2 не надано доказів, що
підтверджують відсутність його вини у
порушенні зобов'язання.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення 2529,48 грн. 3% річних
нарахованих за період з 01.04.2014 р. по
26.05.2014 р. з відповідача-2.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
законом або договором.

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення 2529,48 грн. 3%
річних є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем 2, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
26.05.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Локо
Діджітал» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 р. у справі №910/20932/13
залишити без змін.

Справу №910/20932/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз