ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

08.07.2014
Справа № 907/15/14

за позовом Заступника Закарпатського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави

в особі Міністерства оборони України м.
Київ та Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Мукачево

до відповідача Міжгірської селищної
ради, смт. Міжгір'я

про визнання нечинним рішення
Міжгірської селищної ради

Суддя Бобрик Г. Й.

За участю представників сторін:

від позивача -

від відповідача -

В судовому засіданні приймав участь -
Сегедій В. Ю., прокурор Закарпатської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України

СУТЬ СПОРУ: Заступник Закарпатського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України, м. Ужгород в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України м. Київ та
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Мукачево звернувся до господарського
суду Закарпатської області з позовом
про визнання нечинним рішення
Міжгірської селищної ради
Закарпатської області № 47 від 14.08.2006
року.

Підставою для звернення прокурора з
позовом стало порушення інтересів
держави у сфері оборони в особі
Міністерства оборони України, котре є
центральним органом виконавчої влади і
військового управління, у
підпорядкуванні якого перебувають
Збройні Сили України та яким
реалізується державна політика у сфері
використання земель оборони через
місцевий орган -
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Мукачево, на який покладено відомчий
контроль за використанням за цільовим
призначенням земель, наданих в
користування Збройних сил України, а
також їх облік. Порушення інтересів
держави у сфері оборони полягає у
вилученні земельних ділянок з
постійного користування військових
частин, всупереч вимог чинного
законодавства України.

Справа прийнята до провадження
відповідно до ухвали господарського
суду Закарпатської області від 04.06.2014
року.

25.06.2014 року представник позивача
подала суду письмові пояснення, які
просить долучити до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, участі уповноваженого
представника у судовому засіданні не
забезпечив.

В матеріалах справи є відзив
відповідача від 26.03.2014 року, яким
заперечує проти позову, по мотивах
викладених суду в ухвалі від 04.04.2014 року
(а. с. 86-89).

У судовому засіданні, за згодою сторін
та прокурора, відповідно до ст. 77 ГПК
України, суд оголошував перерву до
08.07.2014 року до 14:20, для надання
додаткових доказів.

08.07.2014 року прокурор у судове засідання
з'явився. Просить суд задоволити позов
та подав для долучення до матеріалів
справи накази Міністерства оборони
України про організацію господарської
діяльності Мукачівської філії
Концерну "Військторгсервіс" та про
реорганізацію ДП МОУ "Військова
туристична база "Міжгір'я"; Положення
про організацію квартирно -
експлуатаційного забезпечення
Збройних Сил України.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи в сукупності, заслухавши
пояснення прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Закарпатською прокуратурою з
нагляду за додержанням законів у
військовій сфері Західного регіону
України проведена перевірку з питань
дотримання службовими особами КЕВ м.
Мукачево вимог Закону України "Про
використання земель оборони" щодо
законності використання земельної
ділянки площею 5,43 га військового
містечка № 39, яке знаходиться за
адресою: Закарпатська область, смт.
Міжгір'я, вул. Ватутіна, 10, право
користування якого оборонним
відомством посвідчено державним актом,
виписка з якого долучена до матеріалів
справи (а. с. 11).

Перевіркою встановлено, що 14.08.2006
року Міжгірська селищна рада
Закарпатської області прийняла
рішення № 47 "Про припинення
користування земельною ділянкою", яким
припинила ДП МО України "Військова
туристична база "Міжгір'я" право
користування земельною ділянкою
площею 4,61 га по вул. Незалежності в смт.
Міжгір'я (п.1 Рішення).

Прокурор та позивача просять суд
визнати нечинним вищезгадане рішення,
покликаючись на те, що спірне рішення
ґрунтується на нормах земельного
законодавства та підлягає визнанню
нечинним.

Згідно вимог ст. 19 Конституції
України, ст. ст. 24, 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією і
Законами України. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Із врахуванням вимог ст. ст. 20, 21,
п.12 Перехідних положень Земельного
кодексу України зміна цільового
призначення земель, в тому числі земель
оборони, в межах населених пунктів
здійснюється відповідними сільськими,
селищними, міськими радами. Порушення
порядку зміни цільового призначення
земель є підставою для визнання
недійсними відповідних рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Однією з підстав зміни цільового
призначення земель являється
вилучення наданих в постійне
користування земельних ділянок. За
приписами ст. ст. 141, 149 Земельного
кодексу України вилучення земельних
ділянок провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішення
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Згідно п. п. 44, 45, 50 вказаного
Положення згода на припинення права
користування землями (земельними
ділянками), які не використовуються
Збройними силами України, вилучення,
зміну цільового призначення цих
земельних ділянок надається Міністром
оборони України за поданням заступника
Міністра оборони України (згідно з
розподілом функціональних
повноважень). Передача землі (земельних
ділянок) органам місцевого
самоврядування, у разі надання згоди
Міністром оборони України,
здійснюється начальником Головного
квартирно - експлуатаційного
управління Збройних сил України.

Відповідно до ст. З Закону України
"Про Збройні Сили України", ст. 10 Закону
України "Про оборону України" п. 1
Положення про Міністерство оборони
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
406/2011, Міністерство оборони України є
центральним органом виконавчої влади і
військового управління, у
підпорядкуванні якого перебувають
Збройні Сили України та яким
здійснюється управління військовим
майном.

Згідно з ст. З Закону України "Про
Збройні Сили України"
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Мукачево є органом влади на місцях в
системі Збройних Сил України, на який
покладено відомчий контроль за
використанням за цільовим
призначенням земель, наданих в
користування Збройних Сил України, а
також їх облік.

На підставі Положення,
затвердженого начальником Західного
територіального квартирно -
експлуатаційного управління,
квартирно - експлуатаційний відділ м.
Мукачево є державною установою, яка
заснована на базі Мукачівської
квартирно - експлуатаційної частини
району згідно директиви Міністра
оборони України № 322/1/10 від 20.04.2005 року
та створена Міністерством оборони
України і підпорядкована Західному
територіального квартирно -
експлуатаційному управлінню.

Майно, обігові кошти КЕВ м.
Мукачево є державною власністю і
належать до сфери управління
Міністерства оборони України.
Відповідно до поданої суду довідки про
включення до ЄДРПОУ від 17.07.2013 року КЕВ
м. Мукачево є юридичною особою,
бюджетною організацією з державною
формою власності, платником податків.

На обліку КЕВ м. Мукачево станом
на 15.11.2013 року на госпрозрахунку
рахується військове містечко № 39, яке
знаходиться за адресою: Закарпатська
область, смт. Міжгір'я, вул. Ватутіна, 10.
На території даного містечка
знаходиться 18 будівель та за ним
рахується земельна ділянка площею 5,43
га.

Вищевказана земельна ділянка
площею 4,61 га відведена КЕЧ району
на підставі Міжгірського
окружного виконкому № 002 від 20.02.1953 року
і надана в безстрокове і безоплатне
користування та посвідчена державним
актом на право користування землею № 02
від 02.09.1982 року. Після проведення в 1993
році інвентаризації земель (наказ МОУ
№ 34/203 від 03.12.1992 року) дана земельна
ділянка збільшилася на 0,82 га і на
момент звернення до суду складає 5,43 га.

Відповідно до ст. 77 Земельного
кодексу України землями оборони
визнаються землі, надані для
розміщення і постійної діяльності
військових частин, установ,
військово-навчальних закладів,
підприємств та організацій Збройних
Сил України, інших військових
формувань, утворених відповідно до
законодавства України.

Статтею 84 Земельного кодексу
України передбачено, що у державній
власності перебувають усі землі
України, крім земель комунальної та
приватної власності. Право державної
власності на землю набувається і
реалізується державою в особі Кабінету
Міністрів України, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій,
державних органів приватизації
відповідно до закону. Абзацом "в" пункту
4 статті 84 Земельного кодексу України
передбачено, що до земель державної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать землі
оборони.

Як вбачається із змісту ст. 12
Земельного кодексу, якою передбачено
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, селищна рада не наділена
повноваженнями розпорядження землями
державної власності, і зокрема землями
оборони.

Зміна цільового призначення
земель, в тому числі земель оборони, в
межах населених пунктів здійснюється
відповідними сільськими, селищними,
міськими радами . Підставою для
визнання недійсними рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування є порушення порядку
зміни цільового призначення земель (ст.
20, 21 Земельного кодексу України).

Однією підстав зміни цільового
призначення земель є вилучення наданих
в постійне користування земельних
ділянок. Особливості передачі та
надання згоди на вилучення земельних
ділянок, наданих для потреб Збройних
сил України, визначені "Положенням про
порядок надання в користування земель
(земельних ділянок) для потреб Збройних
сил України та основні правила
користування наданими землями",
затвердженого наказом Міністра
оборони України від 22.12.1997 року № 483.

Прокурор та представник
позивачів стверджують, що Міністром
оборони України згоду на прийняття
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою
площею 4,61 га по вул. Незалежності в смт.
Міжгір'я не надавалось. КЕВ м. Мукачево
таке рішення Міжігрській селищній раді
не надавало, однак відповідачем
рішенням № 47 від 14.08.2006 року припинено
право користування ДП МОУ "Військова
туристична база Міжгір'я" земельною
ділянкою площею 4,61 га по вул.
Незалежності в смт. Міжгір'я.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищенаведене, суд
визнає доводи заявника законними та
обґрунтованими, а рішення таким, що
підлягає визнанню нечинним.

Заступник прокурора у п. 2
прохальної частини позовної заяви
просив суд, з метою забезпечення
позову, відповідно до ст. 66 ГПК України,
вжити заходів до забезпечення позову
шляхом заборони Міжгірській селищній
раді Закарпатської області, та її
виконавчому комітету вчиняти дії
стосовно спірної земельної ділянки.

У задоволені даного клопотання
позивача про забезпечення позову судом
відмовлено, у зв'язку із недоведеністю
необхідності вжиття таких заходів та
не поданням доказів на їх
обґрунтування.

Відповідно до ч. 3 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, витрати з
оплати судового збору відповідно до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, підлягають стягненню
з відповідача в доход Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 66, 75, 77,
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати нечинним рішення Міжігрської
селищної ради від 14.08.2006 року № 47 "Про
припинення користування земельною
ділянкою" щодо припинення права
користування ДП МОУ України "Військова
туристична база Міжгір'я" земельною
ділянкою площею 4,61 га по вул.
Незалежності в смт. Міжгір'я.

3. Стягнути з Міжгірської селищної ради
(90000, Закарпатська область, смт.
Міжгір'я, вул. Шевченка, 77; код 03450910) в
доход Державного бюджету (отримувач
коштів - Управління державної
казначейської служби України у
м. Ужгороді Закарпатської області, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38015610, банк
отримувача - ГУДКСУ у Закарпатській
області, код банку отримувача (МФО) -
812016, рахунок отримувача - № 3002, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
найменування суду - господарський суд
Закарпатської області) суму 1 218 грн.
судового збору.

4. У задоволенні клопотання позивача
про забезпечення позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення
проголошено 08.07.2014 року.

Повне рішення складено 11.07.2014 року.

Суддя
Бобрик Г. Й.