ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.
Справа № 911/1708/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
«Київблагоустрій»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридичний офіс
«Статус»

про стягнення 66 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Сахацький С.О.
(довіреність №043-23 від 09.04.2014);

від відповідача: не з'явився.

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

08.05.2014 до господарського суду Київської
області звернулось Комунальне
підприємство «Київблагоустрій»
(далі-позивач) з позовною заявою б/н від
22.04.2014 (вх.№1814/14) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридичний
офіс «Статус» (далі-відповідач) про
стягнення 66 000,00 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
посилається на те, що платіжним
дорученням № 173 від 30.03.2010 та платіжним
дорученням №178 від 30.03.2010 на рахунок
відповідача перераховано грошові
кошти в сумі 66 000,00 грн.

Проте, позивач стверджує, що жодних дій
відповідачем вчинено не було та кошти,
перераховані відповідачу за надання
послуг, повернені не були.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача грошові кошти в
розмірі 66 000, 00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.05.2014 порушено провадження
у справі №911/1708/14 та розгляд справи
призначено на 05.06.2014.

05.06.2014 представник відповідача по
справі, який належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, не з'явився.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.06.2014, відповідно до п.1 ч. 1
ст. 77 ГПК України розгляд справі
відкладено на 03.07.2014.

05.06.2014 через канцелярію господарського
суду представник позивача супровідним
листом б/н, б/д (вх.№10773/14 від 05.06.2014)
подав документи витребувані ухвалою
господарського суду Київської області
від 08.05.2014.

27.06.2014 через канцелярію господарського
представник позивача подав клопотання
б/н, б/д (вх. №12535/14), яким просить
долучити до матеріалів справи виписку
по особовому рахунку за період з 30.03.2010
по 30.03.2010.

У судовому засіданні 03.07.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги,
вважає їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з підстав,
викладених у позовній заяві б/н від
22.04.2014 (вх.№1814/14) та подав пояснення б/н
від 03.07.2014 (вх. №12888/14), в якому просить
розглянути справу за наявними в
матеріалах доказами.

У судове засідання 03.07.2014 представник
відповідача не з'явився.

Відповідно до п.3.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№18 місцезнаходження юридичної особи
або місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України «Про державну

реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»).

Як вбачається з матеріалів справи,
господарським судом було направлено на
адресу відповідача, відповідно до
Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб підприємців, ухвалу
господарського суду Київської області
від 08.05.2014 у справі 911/1708/14 та ухвалу
господарського суду Київської області
від 05.06.2014 у справі 911/1708/14.

Проте, в довідках ф.20 від 04.06.2014 та 13.06.2014
зазначена причина повернення: не
знайдено.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№18 у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Також, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Строк вирішення спору, встановлений
статтею 69 ГПК України закінчується
09.07.2014.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні 03.07.2014
господарським судом було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача по справі, дослідивши та
оцінивши представлені докази в їх
сукупності, суд встановив:

03.03.2010 Комунальне підприємство
«Київблагоустрій» (позивач у справі) на
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридичний офіс
«Статус» (відповідач у справі)
перерахував кошти у розмірі 66 000,00 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 173 від 30.03.2010 на суму 36 000, 00
грн. та платіжним дорученням №178 від
30.03.2010 на суму 30 000,00 грн.

В зазначених платіжних дорученнях в
графі призначення платежу є посилання
на сплату за послуги згідно до договору
№07/10-ЮП.

З пояснень позивача б/н від 03.07.2014 (вх.
№12888/14) вбачається, що договір №07/10-ЮП
на підприємстві не зберігся, інші
докази, окрім банківських виписок
платіжних доручень у позивача
відсутні.

Виписка по особовому рахунку за період
з 30.03.2010 по 30.03.2010 підтверджує оплату
позивачем послуг згідно до договору
№07/10-ЮП в розмірі 66 000,00 грн.

Також, позивач зазначає, що послуги
відповідачем не надавалися, жодних
актів виконаних робіт немає. Жодних дій
відповідачем вчинено не було та кошти,
перераховані відповідачу за надання
послуг, повернені не були.

Відповідно до пункту 1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу
України визначає істотні умови
господарського договору. Відповідно до
положень цієї статті зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Разом із цим, незалежно від форми
договору сторони у будь-якому випадку
зобов'язані погодити істотні умови
договору відповідного виду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що сторонами не було
досягнуто згоди щодо істотних умов
договору.

При цьому, не надання відповідачем
послуг, що вказані платіжним
дорученням № 173 від 30.03.2010 на суму 36 000, 00
грн. та платіжним дорученням №178 від
30.03.2010 на суму 30 000,00 грн.,
підтверджується матеріалами справи та
поясненнями представника позивача в
судовому засіданні, а відповідачем не
надано доказів на спростування таких
тверджень.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність укладеного
між сторонами правочину, що зумовлює
відсутність правової підстави
володіння відповідачем коштами у сумі
66 000,00 грн. Правочин, який сторони мали
намір укласти у спрощеній формі, є
неукладеним, а тому не створює для
сторін прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положенняглави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події. Таким
чином, обов'язковою умовою, з якою
законодавець пов'язує виникнення
даного виду зобов'язань, є відсутність
правової підстави для набуття майна
однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 177 Цивільного кодексу України
унормовано, що об'єктами цивільних прав
є речі, у тому числі гроші. Майном, як
особливим об'єктом згідно зі статтею 190
цього Кодексу вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. Зі змісту наведених норм
вбачається, що положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави поширюються і на
безпідставно набуті грошові суми.

Відтак, в силу юридичного факту
володіння грошовими коштами без
достатньої правової підстави у
володільця згідно ст.ст. 11, 1212
Цивільного кодексу України виникає
зобов'язання повернути такі кошти на
користь особи, яка має відповідні права
на такі кошти.

Відповідно до ч.2. ст. 6 ГПК України
підприємства та організації, чиї права
та законні інтереси порушено, з метою
безпосереднього врегулювання спору з
порушником цих прав та інтересів
звертаються до нього з письмовою
претензією.

З метою врегулювання спору з
відповідачем позивач звернувся до
нього з письмовою претензією №043-476/11/Кб
від 176.06.2013, в якій просить відповідача
повернути грошові кошти. Зазначена
претензія залишена без відповіді та
задоволення.

Оскільки доказів надання послуг або
доказів повернення отриманих грошових
коштів відповідачем не надано,
відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, якою передбачено порядок
повернення безпідставно отриманого
майна, у відповідача виникло
зобов'язання по поверненню позивачу у
розмірі 66 000,00 грн., які отримані
відповідачем без достатніх правових
підстав.

Приписами статті 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи підтверджується
отримання відповідачем грошових
коштів у розмірі 66 000,00 грн.,
відсутність правової підстави для
володіння такими коштами та наявність
вимоги позивача про повернення коштів.
В той же час, наведені обставини
відповідачем не спростовані, доказів
надання послуг або доказів повернення
коштів суду не надано.

Таким чином, вимоги викладені в
позовній заяві є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в розмірі,
заявленому позивачем, а саме 66 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридичний офіс
«Статус» (08700, Київська обл., місто
Обухів, вулиця Київська, будинок 21,
ідентифікаційний код: 35573438) на користь
Комунального підприємства
«Київблагоустрій» (03057, м. Київ, вулиця
Дегтярівська, будинок 31, корпус 2,
ідентифікаційний код: 26199708) 66 000
(шістдесят шість тисяч) грн. 00 коп.
заборгованості та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 04.07.2014 року