КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Справа№ 01/1000

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Разіної Т.І.

за участю представників:

від ініціюючого кредитора: не з'явився;

від боржника: не з'явився;

розпорядник майна: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області

на ухвалу господарського суду
Черкаської області від 12.06.2014

у справі № 01/1000 (суддя Чевгуз О.В.)

за заявою управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському

районі Черкаської
області

до товариства з обмеженою
відповідальністю ім. Петровськогопро
визнання
банкрутом відсутнього боржника

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 12.06.2014 у справі
№ 01/1000 за заявою управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області про визнання
банкрутом товариства з обмеженою
відповідальністю ім. Петровського у
задоволені заяви управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі про визнання
поточним кредитором товариства з
обмеженою відповідальністю ім.
Петровського відмовлено повністю;
відмовлено управлінню Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі у
визнанні кредиторських вимог до
товариства з обмеженою
відповідальністю ім. Петровського на
суму 5 229,80 грн.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою,
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану ухвалу.

Скарга мотивована порушенням місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.

Учасники провадження у справі в судове
засідання апеляційної інстанції
представників не направили, про
причини неприбуття суд не повідомили.
Враховуючи те, що учасники
провадження у справі про дату, час та
місце слухання справи повідомлялися
належним чином, колегія суддів вважає
можливим здійснити перегляд ухвали
місцевого господарського суду в даній
справі за наявними матеріалами справи
та без участі їх представників.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженої ухвали норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За приписами частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом, з
урахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
превалюють у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України та
чинного цивільного законодавства.

В даному випадку підлягають
застосуванню норми Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992 N 2343-XII в редакції, що діяла до
19.01.2013 (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону кредитор -
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

До конкурсних кредиторів належать
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство.

Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство, у процедурах банкрутства
боржника.

Починаючи з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
згідно з частиною першою 1 статті 23
Закону закінчується технологічний
цикл із виготовлення продукції, і
підприємницька діяльність банкрута
завершується. Строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав.
Припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами
заборгованості банкрута. Вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

У межах повноважень, визначених
частиною першою 1 статті 25 Закону,
ліквідатор заявляє в установленому
порядку заперечення по заявлених до
боржника вимогах поточних кредиторів
за зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство, є
неоплаченими і заявлені кредитором у
межах строку ліквідаційної процедури,
передбаченого частиною другою статті 22
Закону.

Отже, зазначеними нормами Закону,
законодавець чітко встановив, що
поточні вимоги кредитора - це
неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурах банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатора.

Оскільки заявлену Управлінням
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області заборгованість з витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій у
розмірі 5 229,80 грн. нараховано у період з
01.02.2014-27.06.2014, тобто після визнання
боржника у даній справі банкрутом
постановою суду від 13.03.2008, відкриття
ліквідаційної процедури і призначення
ліквідатора, а відповідно до статті 23
Закону після визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури нових зобов'язань у банкрута
не виникає, то вимоги заявника в цій
частині не вважаються поточними.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
08.04.2014 у справі №3-8гс14.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
18 березня 2014 року у справі №3-5гс14, в
якій зазначено, що вимоги управління
Пенсійного фонду України не мають
характеру поточних у розумінні статті 1
Закону, оскільки виникли після
винесення господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом, відкриття ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку частини першої
статті 23 Закону.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з місцевим господарським
судом, яким згідно оскарженої ухвали
залишено без задоволення вимоги
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області по нарахованій у період з
01.02.2014-27.06.2014 заборгованості з витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій у
розмірі 5 229,80 грн.

Доводи апеляційної скарги з
урахуванням встановлених обставин
справи, правильності висновку суду не
спростовують.

За насідками системного аналізу
фактичних обставин справи та норм
чинного законодавства колегія суддів
доходить висновку про те, що порушення
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до
скасування оскарженої ухвали
господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 12.06.2014 у справі № 01/1000
залишити без змін.

Справу № 01/1000 повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Л.Л. Гарник

Судді
В.О. Пантелієнко

Т.І. Разіна