КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Справа№ 911/3037/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 16.07.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
управління житлово-комунального
господарства «Біличі» на ухвалу
господарського суду Київської області
від 03.06.2014 року

у справі № 911/3037/13 (суддя - Карпечкін
Т.П.)

за скаргою управління
житлово-комунального господарства
«Біличі»

на дії відділу примусового
виконання рішень управління державної

виконавчої служби України
Головного управління юстиції

у Київській області

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Акціонерна

компанія «Київводоканал»

до управління
житлово-комунального господарства
«Біличі»

про стягнення 3 924 819,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області задоволено частково
позов ПАТ «АК «Київводоканал» до
управління житлово-комунального
господарства «Біличі» про стягнення 3
924 819,82 грн. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 3648395,08 грн. боргу, 111737,83
грн. 3% річних, 31932,64 грн. інфляційних
втрат та 78953,13 грн. пені.

На виконання вказаного рішення
господарським судом Київської області
11.11.2013 року видано наказ № 911/3037/13.

23.01.2014 року відділом примусового
виконань рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 41721865)
щодо примусового виконання наказу
господарського суду Київської області
11.11.2013 року № 911/3037/13. Пунктом 2
зазначеної постанови боржнику
встановлено строк добровільного
виконання наказу, а саме протягом 7 днів
з дня винесення постанови.

Так не погоджуючись з діями державного
виконавця, боржник звернувся до
господарського суду із скаргою.
Боржник вважає дії державного
виконавця неправомірними, оскільки з
моменту відкриття виконавчого
провадження 23.01.2014 року до моменту
направлення та отримання боржником
вищезгаданої постанови 18.03.2014 року
минуло майже 2 місяці. Боржник
стверджує, що даними діями державного
виконавця він був позбавлений
можливості виконати наказ у
добровільному порядку. Також, боржник
зазначає, що з моменту отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження та арешту коштів, він
розпочав процедуру погашення боргу у
добровільному порядку, зокрема, 21.03.2014
року на адресу стягувача було
направлено лист-пропозицію вих.№146 про
укладення мирової угоди про
розстрочення виконання боргу за
наказом господарського суду Київської
області №911/3037/13 від 11.11.2013 року в термін
на 24 місяці. Крім того, 21.03.2014 року
листом за вих.№150 було направлено
повідомлення до Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
про наміри укласти мирову угоду з
стягувачем.

08.04.2014 року було підписано мирову угоду
про сплату заборгованості за наказом
господарського суду Київської області
№ 911/3037/13 від 11.11.2013 року в термін до 01
жовтня 2014 року та передано її на
затвердження до суду.

11.04.2014 року ухвалою господарського суду
Київської області було затверджено
мирову угоду про сплату заборгованості
за наказом господарського суду
Київської області №911/3037/13 від 11.11.2013
року в термін до 01 жовтня 2014 року.

28.04.2014 року боржником було направлено
заяву до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Київській області про закінчення
виконавчого провадження, за
результатами чого 30.04.2014 року було
винесено постанову, згідно якої
виконавче провадження за наказом №
911/3037/13 виданого 11.11.2013 року закінчено.

Боржник стверджує, що 30.04.2014 року йому
стало відомо, що 18.03.2014 року головним
державним виконавцем Микитин О.С. було
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Таким чином, державною виконавчою
службою було винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
18.03.2014 року, в той час, як лише 18.03.2014 року
боржнику стало відомо про відкриття
виконавчого провадження, не надавши
терміну для добровільного виконання.
Також, боржником проводились дії щодо
укладення мирової угоди із стягувачем.

Боржник вважає дії Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
неправомірними та просить визнати
недійсною постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 18.03.2014
року.

Також, боржник стверджує, що при
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження 30.04.2014 року,
державним виконавцем протиправно не
було знято арешт, накладений у
виконавчому провадженні.

Боржник вважає дії Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
в частині не зняття арешту з коштів
боржника при закінченні виконавчого
провадження та в частині винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору, неправомірними.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.06.2014 року по справі №
911/3037/13 залишено без задоволення скаргу
боржника на дії відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого
господарського суду від 03.06.2014 року
управління житлово-комунального
господарства «Біличі» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій скаржник просив ухвалу
господарського суду Київської області
від 03.06.2014 року у справі № 911/3037/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити скаргу боржника у
повному обсязі. Крім того, скаржник
просив суд поновити строк на
апеляційне оскарження ухвали суду
першої інстанції від 03.06.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 року
апеляційну скаргу управління
житлово-комунального господарства
«Біличи» на ухвалу господарського суду
Київської області від 03.06.2014 року
повернуто скаржнику на підставі п.3 ч.1
ст. 97 Господарського процесуального
кодексу України.

Так, усунувши обставини, зазначені в
ухвалі від 23.06.2014 року, скаржник
повторно звернувся до суду апеляційної
інстанції з вказаною вище апеляційною
скаргою та просив відновити
процесуальний строк на подання
апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 04.07.2014 року відновлено
скаржнику строк на апеляційне
оскарження, скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «АК
«Київводоканал» просить апеляційний
господарський суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
боржника та залишити без змін ухвалу
суду першої інстанції. Стягувач вважає,
що ухвала суду першої інстанції від
03.06.2014 року є законно, обґрунтованою та
такою, що винесена без порушення норм
процесуального права.

В судовому засіданні 16.07.2014 року
представники управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» надав суду свої пояснення по
справі в яких підтримав апеляційну
скаргу у повному обсязі з доводами
викладеними в ній та просив скаргу
задовольнити, а ухвалу суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення у справі, яким скаргу на дії
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби України Головного управління
юстиції у Київській області
задовольнити.

Представник ПАТ «АК «Київводоканал» у
судовому засіданні 16.07.2014 року також
надав суду свої пояснення по справі в
яких заперечив проти задоволення
апеляційної скарги на підставі доводів
зазначених у відзиві на скаргу.
Представник стягувача, вважає, скаргу
необґрунтованою та безпідставною, а
ухвалу суду першої інстанції законною
та обґрунтованою та такою, що
ґрунтується на нормах закону. Просив
апеляційний господарський суд в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Представники відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби України Головного
управління юстиції у Київській області
у судове засідання 16.07.2014 року не
з'явились про день та час розгляду
справи були повідомлені належним чином
про що, в матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Про причини неявки суд не
повідомили.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки участь в
судовому засіданні 16.07.2014 року
представників сторін що не з'явились у
судове засідання, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
письмових доказів не надходило. В
матеріалах справи міститься достатньо
доказів для прийняття рішення по
справі. До того ж, у відповідності до ч. 2
ст. 121-2 ГПК України неявка боржника,
стягувача чи представника органу
Державної виконавчої служби в судове
засідання не є перешкодою для розгляду
справи.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102
ГПК України суд апеляційної інстанції
обмежений п'ятнадцятиденним строком
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Дослідивши представлені докази,
перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що ухвала
господарського суду Київської області
від 03.06.2014 року є законною та
обґрунтованою, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Зазначена норма Конституції України
кореспондується з ст. 115 ГПК України
якою передбачено, що рішення, ухвали,
постанови господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
ГПК України та Законом України «Про
виконавче провадження».

Статтею 116 ГПК України передбачено, що
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню,
регламентуються Законом України «Про
виконавче провадження». Вказаний
нормативний акт є спеціальним по
відношенню до інших нормативних актів
при вирішенні питання щодо оцінки дій
державного виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 23.01.2014 року Відділом
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
(ВП №41721865) щодо примусового виконання
наказу Господарського суду Київської
області від 11.11.2013 року у справі №
911/3037/13.

Пунктом 2 зазначеної постанови
боржнику встановлено строк
добровільного виконання наказу, а саме
протягом 7 днів з дня винесення
постанови. Боржник зазначив, що дану
постанову отримав 18.03.2014 року, що
підтверджується відповідною відміткою
на конверті.

Копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження»,
надсилається рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. (п.1 ст.31
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Відповідно до п.5 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Як встановлено судом першої інстанції,
підставами оскарження дій та постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору, боржник визначає надіслання
йому постанови про відкриття
виконавчого провадження з запізненням,
що позбавило боржника можливості
виконати наказ суду в добровільному
порядку.

Місцевий господарський суд вірно
зазначив, що згідно зі ст. 35 Закону
України «Про виконавче провадження» за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів.

Проте, боржником, ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції не було надано суду доказів
звернення до державної виконавчої
служби з заявою про відкладення
виконавчих дій у зв'язку з несвоєчасним
одержання документів виконавчого
провадження, що позбавило його
можливості скористатися правом на
добровільне виконання.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те що в разі, яки би боржник відразу
після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження
18.03.2014 року подав до державної
виконавчої служби заяву про
відкладення виконавчих дій, у нього
строк на добровільне виконання мав
бути продовжений в межах, визначених
Законом.

Місцевий господарський суд вірно
відхилив та не прийняв посилання
боржника на вжиття ним заходів по
добровільному виконанню судового
рішення, оскільки для державного
виконавця має значення вже здійснений
факт добровільного виконання. Вжиття
заходів з огляду на норми Закону
України «Про виконавче провадження» не
має процесуальних наслідків.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
в разі надання боржнику додаткового
7-денного строку для добровільного
виконання судового рішення з 18.03.2014
року, відповідний строк закінчується
25.03.2014 року. Враховуючи, що боржник
повідомив державного виконавця про
укладення мирової угоди після 25.03.2014
року і мирову угоду укладено 08.04.2014
року, примусове виконання судового
рішення правомірно розпочато з 26.03.2014
року, що є підставою для стягнення
виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається, що
27.03.2014 року державним виконавцем
направлено платіжні вимоги до установ
банку для безакцептного списання
коштів з рахунків боржника, а копія
заяви УЖГ «Біличі» про направлення до
господарського суду Київської області
мирової угоди 08.04.2014 року надійшла до
відділу 09.04.2014 року і 11.04.2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкладення проведення
виконавчих дій.

Судом вірно встановлено факт
недотримання державним виконавцем
строків надіслання боржнику постанови
про відкриття виконавчого провадження,
проте судова колегія погоджується що
таке процесуальне порушення,
враховуючи встановлені судом
обставини, не має наслідком скасування
постанови про стягнення виконавчого
збору, оскільки примусове виконання
рішення було правомірно розпочате.

28.04.2014 року до відділу надійшла заява
УЖКГ «Біличі» про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
2 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» згідно ухвали
Господарського суду Київської області
від 23.04.2014 року у справі № 91 1/3037/13 про
затвердження мирової угоди.

30.04.2014 року державним виконавцем у
відповідності до вимог п. 2 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження в якій,
зазначено, що до відділу надійшла
ухвала Господарського суду Київської
області по справі № 911/3037/13 від 23.04.2014
року, якою затверджено мирову угоду у
справі № 911/3037/13 за позовом ПАТ
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
до УЖКГ «Біличі» про стягнення коштів
на стадії виконавчого провадження. Так,
постанова про стягнення виконавчого
збору виділена в окреме виконавче
провадження, копії якої направлено до
суду та сторонам виконавчого
провадження.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення з
підстав передбачених ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
держаний виконавець відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Оскільки, триває виконавче провадження
про стягнення з боржника виконавчого
збору, відсутні підстави для зняття
арешту на майно та кошти боржника.

Як передбачено ч. 9 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» під час
прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Як передбачено ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

Таким чином, враховуючи, що відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Київській області правомірно
розпочав примусове виконання судового
рішення, що є підставою для стягнення
виконавчого збору, на момент
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з укладенням мирової угоди,
виконавчий збір не стягнуто та не
сплачено, у державного виконавця
відсутні підстави для зняття
накладеного у виконавчому провадженні
арешту.

За таких обставин викладені в скарзі
Управління житлово-комунального
господарства «Біличі» на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
обставини не обґрунтовують
протиправності дій державного
виконавця, спірна постанова про
стягнення виконавчого збору винесена
державним виконавцем з дотриманням
вимог чинного законодавства, а тому
підстави для її скасування та визнання
протиправними дій виконавчої служби,
відсутні.

Виходячи з вищевикладеного,
апеляційний господарський суд вважає,
що ухвалу господарського суду
Київської області від 03.06.2014 року,
прийнято після повного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, а також у зв'язку з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
є такою що відповідає нормам закону.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги
управління житлово-комунального
господарства «Біличі» слід відмовити,
а оскаржувану ухвалу господарського
суду Київської області від 03.06.2014 року
залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-106, 121-2 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» на ухвалу господарського суду
Київської області від 03.06.2014 року у
справі № 911/3037/13 залишити без
задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Київської області від 03.06.2014 року у
справі № 911/3037/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3037/13
повернути до господарського суду
Київської області

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 18.07.2014 року