КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р. Справа№ 910/13775/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Гончарова С.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: представник -
Максименко А.П. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "АТАК"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 р.

у справі № 910/13775/13 (суддя Блажівська
О.Є.)

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "АТАК", с. Велики
Береги Берегівського р-ну
Закарпатської обл.

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 р. Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "АТАК" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Антимонопольного комітету
України про визнання недійсним рішення
Антимонопольного комітету України від
14.05.2013 № 376-р у справі № 126-26.13/195-12.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 р. у справі №910/13775/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "АТАК"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для правильного вирішення справ,
неправильно застосовано норми
матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач зазначає, що Господарським
судом міста Києва об'єктивно та
всебічно розглянуто дану справу, у
повному обсязі досліджено докази та
прийнято рішення без порушення норм
матеріального і процесуального права.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення ,а оскаржуване рішення
без змін.

Позивач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, поштою
направив клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
перебуванням представників позивача у
відпустках.

Розглянувши зазначене клопотання,
колегія суддів дійшла висновку про
його відхилення з наступних підстав.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Так, доказів того, що керівництво
позивача, яке в силу ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України може бути представником
юридичної особи, не в змозі прийняти
участь в судовому засіданні не подано,
а відпустка представника позивача не є
підставою для відкладення розгляду
справи в розумінні ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, так як
в даному випадку позивач мав
можливість скористатись правилами ст.
28 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 244 Цивільного
кодексу України та забезпечити участь
у судовому засіданні іншого
представника.

Також, від позивача надійшло
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи документів,
в задоволенні якого колегія суддів
відмовила з підстав, наведених у
мотивувальній частині цієї постанови.

Неявка представника позивача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи, оскільки в матеріалах справи
достатньо доказів для вирішення спору
по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представника відповідача, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Антимонопольного комітету
України від 14.05.2013 року № 376-р у справі
№ 126-26.13/195-12 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу"
вирішено: визнати, що
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "АТАК"
вчинило порушення, передбачене пунктом
13 статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
неподання інформації Антимонопольному
комітету України на вимогу державного
уповноваженого Антимонопольного
комітету України від 23.02.2012 року №
126-21/03-2157 у встановлений ним строк та за
вказане порушення накладено штраф у
розмірі 22000 грн.

Звертаючись до суду із зазначеним
позовом Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "АТАК" посилається на
те, що висновки викладені в
оспорюваному рішенні Антимонопольного
комітету України не відповідають
обставинам справи, оскільки ні
уповноважена особа на одержання пошти -
ОСОБА_3, ні будь-який інший
уповноважений представник позивача
вимогу відповідача від 23.02.2012 року №
126-21/03-2157 про надання інформації,
надіслану на адресу позивача не
отримував, свій підпис у журналі обліку
вручення поштової кореспонденції не
ставив, а тому вважає, що зазначене
рішення АМК України підлягає визнанню
недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики, та
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства.

У відповідності до положень ст. 4 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України", Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, зокрема, при розгляді
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно ч.2 ст. 12 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Повноваження територіальних відділень
Антимонопольного комітету України
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства. Повноваження
територіального відділення
Антимонопольного комітету України не
можуть виходити за межі повноважень
Антимонопольного комітету України,
визначених законом.

У відповідності до п. 13 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 15 "Про
деякі питання практики застосування
конкурентного законодавства" у
перевірці правильності застосування
органами Антимонопольного комітету
України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" судам необхідно
враховувати, що зазначені органи не
обмежені у виборі джерела для
отримання інформації, необхідної для
виконання їх завдань, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції. Обов'язок з надання
інформації передбачено статтею 221
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України", а обсяг запитуваної
інформації повинен відповідати
змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання
інформації чи подання інформації в
неповному обсязі Антимонопольному
комітету України, його територіальному
відділенню слід з'ясовувати, чи було
повідомлено суб'єкта господарювання
про необхідність надання ним
відомостей та у який саме спосіб, а
також причини, з яких відомості не було
надано або надано невчасно.

Пунктом 5 частини першої статті 17
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України" встановлено, що голова
територіального відділення
Антимонопольного комітету України має
повноваження при розгляді заяв і справ
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, проведенні
перевірки та в інших передбачених
законом випадках вимагати від
суб'єктів господарювання, об'єднань,
органів влади, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом.

Відповідно до п.п. 4-5 п. 13.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 15 "Про
деякі питання практики застосування
конкурентного законодавства"
системний аналіз наведених норм
свідчить про те, що хоча вони й не
містять вичерпного переліку підстав
вимагати надання певної інформації,
але направлення органом
Антимонопольного комітету України
відповідного запиту буде правомірним
лише у випадку, прямо передбаченому
законом.

Наявність таких підстав входить до
предмета доказування у справах зі
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними рішень органів названого
Комітету. Відтак господарські суди у
розгляді відповідних справ мають
з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір
інформації органом Антимонопольного
комітету України в межах розгляду
заяви або справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, чи мало місце проведення
таким органом необхідної перевірки.

Так, Антимонопольним комітетом України
з метою контролю за дотриманням
суб'єктами господарювання
законодавства про захист економічної
конкуренції на соціально важливих
ринках продовольчих товарів,
здійснюється дослідження ринків
молока та молочних продуктів.

Матеріалами справи підтверджено, що до
СТОВ "АТАК" державним уповноваженим
Комітету було направлено вимогу від
23.02.2012 р. № 126-21/03-2157, в якій відповідно до
статей 7, 22 та 22 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
пропонувалося у двадцятиденний строк з
дня отримання Вимоги надати Комітету
визначену у Вимозі інформацію щодо
діяльності товариства на ринках молока
та молочної продукції.

Факт одержання СТОВ "АТАК" вимоги від
23.02.2012 № 126-21/03-2157, як зазначає
відповідач у відзиві на позовну заяву,
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення №
026, відповідно до якого дана
вимога була отримана уповноваженим
представником СТОВ "АТАК" 28.02.2012. Отже,
останній день строку надання
інформації Комітету припадав на 19.03.2012
року.

Окаржуваним рішенням Антимонопольного
комітету встановлено, що у строк,
встановлений Вимогою, інформація до
Комітету не надійшла. При цьому від
СТОВ "АТАК" до Комітету не надходило
також будь-яких клопотань про
продовження строку надання інформації
на Вимогу. Листом від 01.06.2012 № 126-26.13/07-5703
Комітетом було надіслано СТОВ "АТАК"
розпорядження державного
уповноваженого Комітету від 31.05.2012 про
початок розгляду справи № 126-26.13/195-12 та
запропоновано надати пояснення щодо
причин неподання інформації на Вимогу
та копію звіту СТОВ "АТАК" про фінансові
результати за 2011 рік (форма №2).

Листом від 12.06.2012 № 31 СТОВ "АТАК" надало
копію звіту про фінансові результати
за 2Ц11 рік (форма № 2) та пояснення
причин неподання інформації Комітету
на Вимогу, згідно яких СТОВ "АТАК" не
отримувало Вимогу.

Антимонопольним комітетом України, з
метою об'єктивного та всебічного
розгляду питання щодо наявності в діях
СТОВ "АТАК" порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
Українському державному підприємству
поштового зв'язку "Укрпошта" (УДППЗ
"Укрпошта") було направлено вимогу
державного уповноваженого Комітету
від 06.07.2012 № 126-26.13/07-7238 щодо
підтвердження належного надсилання та
вручення рекомендованого поштового
відправлення № 026.

Листом від 19.07.2012 № 43-В-7328, УДППЗ
"Укрпошта" повідомило, що:
"Рекомендований лист з рекомендованим
повідомленням про вручення від 24.02.2012
за № 026 на адресу ТОВ "АТАК"
вручений уповноваженій особі
Товариства на одержання пошти ОСОБА_3
під розпис 28.02.2012".

Для підтвердження вказаної інформації
УДППЗ "Укрпошта" надало АМК України
копії довіреності на одержання
поштових пересилань для СТОВ "АТАК" та
журналу обліку вручення
рекомендованої кореспонденції. З
огляду на вказане, відповідач в
оскаржуваному рішення дійшов
висновку,що Вимога була вручена
належним чином.

Листом Комітету від 17.10.2012 № 126-26.13/07-10723
СТОВ "АТАК" було надіслано копію Вимоги.
Листом від 13.11.2012 № 90 (вх. № 8-07/11127 від
21.11.2012) СТОВ "АТАК" надало
інформацію, запитувану у Вимозі.

Листом від 11.12.2012 № 126-26.13/07-12858 державним
уповноваженим Комітету СТОВ "АТАК" було
надіслано подання про попередні
висновки у цій справі.

У відповідь на вказане подання, листом
від 31.12.2012 № 106 (вх. № 8-07/151 від 04.01.2013)
СТОВ "АТАК" надало зауваження,
відповідно до яких товариство
стверджувало, що не отримувало Вимогу.
В оскаржуваному рішенні АМК України
зазначив, що такі заперечення
Товариства спростовуються вказаним
вище.

Позивач в позовній заяві заявляє, що
ненадання Позивачем відповіді на
вимогу від 23.02.2012 р., яка була надіслана
Відповідачем рекомендованим поштовим
відправленням № 026 від 24.02.2012р.,
зумовлено не умисною поведінкою
господарюючого суб'єкта, а фактом
неотримання останнім поштової
кореспонденції.

Адвокатом позивача ОСОБА_6 на підставі
статті 20 Закону України "Про адвокатуру
та адвокатську діяльність" з метою
здобуття інформації, що може бути
використана як доказ у справі з
оскарження рішення Антимонопольного
комітету України у справі №126-26.13/195-12, в
інтересах Позивача на адресу ЦПЗ №1 м.
Мукачево було надіслано адвокатський
запит від 06.06.2013р. з проханням надати з
журналу обліку вручення
рекомендованої кореспонденції копію
аркуша (сторінки) із записом про
вручення СТОВ "АТАК", із зазначенням
дати вручення, рекомендованого листа
від 24.02.2012р. за №026.

У відповідь на вказаний запит Центр
поштового зв'язку №1 Закарпатської
дирекції УДППЗ "Укрпошта" листом від
11.06.2013р. № 1129 повідомив, що згідно з п.122
Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009
року №270 заяви про внутрішні
реєстровані поштові відправлення
приймаються протягом шести місяців з
дня прийняття їх для пересилання. А
також повідомив, що надати інформацію
про вручення рекомендованого листа не
вбачається можливим, оскільки термін
зберігання відповідної документації
згідно з вимогами нормативних
документів, закінчився.

Позивачем до матеріалів справи також
надано лист Мукачівського МВ від 29.07.2013
року, згідно якого останній повідомив
ОСОБА_6 про те, що в діях працівників
Центр поштового зв'язку №1 м. Мукачево
щодо ненадання інформації на запит
адвоката не вбачається жодних ознак
кримінального правопорушення,
оскільки вони діяли згідно чинного
законодавства та керувалися вимогами
нормативних документів, а тому
перевірку по даній заяві припинено.

Отже, позивач заперечує справжність
підпису уповноваженої особи
Товариства на отримання поштової
кореспонденції ОСОБА_3 на повідомленні
про вручення поштового відправлення №
026, на підтвердження чого надав
письмові пояснення ОСОБА_3 від 08.06.2012
року щодо неподання інформації на
Вимогу АМК України від 23.02.2012 року №
126-21/03-2157, відповідно до яких ОСОБА_3
стверджує що вказану кореспонденцію
особисто не отримував та відповідно
підпису про таке отримання не
проставляв у повідомленні про вручення
поштового відправлення № 026.

З огляду на заперечення позивача, ним
заявлено клопотання про призначення у
даній справі судової почеркознавчої
експертизи. Аналогічне клопотання
заявлялось позивачем і в суді першої
інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні клопотання про
призначення експертизи і також
відмовляє у задоволенні аналогічного
клопотання з наступних підстав.

Позивачем не доведено належними та
допустимими доказами факт того, що чи
під час розгляду Антимонопольним
комітетом України справи № 126-26.13/195-12,
чи станом на час винесення
Антимонопольним комітетом України
оскаржуваного рішення від 14.05.2013 року №
376-р позивачем було подано відповідачу
докази, які б встановлювали зазначені
вище факти, зокрема, щодо підробки
підпису повноважної особи позивача на
отримання поштової кореспонденції -
ОСОБА_3 та як наслідок неотримання
позивачем зазначеної вимоги АМК
України, зокрема, позивачем не надано
та матеріали справи не містять
відповідного звернення позивача до
органів міліції.

Посилання позивача на письмові
пояснення ОСОБА_3 від 08.06.2012 року щодо
неподання інформації на Вимогу АМК
України від 23.02.2012 року № 126-21/03-2157 та на
нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_3
(головного бухгалтера СТОВ "АТАК" та
повноважної особи товариства на
отримання поштової кореспонденції) і
ОСОБА_3 (директора СТОВ "АТАК") від 13.04.2014
року як на докази, що підтверджують
неотримання позивачем Вимоги АМК
України від 23.02.2012 року, судом до уваги
при вирішенні спору не приймаються,
позаяк вони не спростовують відомості,
викладені в оскаржуваному рішенні
відповідача та дані які містяться в
матеріалах справи, зокрема, в
повідомленні про вручення поштового
відправлення № 026, довіреності
серії ЗКЛ № 053659 від 01.01.2012 року, виданої
СТОВ "АТАК" на ім'я ОСОБА_3 на отримання
поштових пересилань для СТОВ "АТАК",
журналі обліку вручення
рекомендованої а також у листі УДППЗ
"Укрпошта" від 19.07.2012 року щодо
отримання вимоги АМК України від 23.02.2012
року повноважною особою СТОВ "АТАК" на
одержання поштових відправлень -
ОСОБА_3 28.02.2012 року.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 34 Закону
України "Про нотаріат" нотаріуси
вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема,
засвідчують справжність підпису на
документах.

Згідно п. 6 гл. 6 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України "Про затвердження
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України" від 22.02.2012 року №
296/5, нотаріус засвідчує справжність
підпису на документах, зміст яких не
суперечить закону і які не мають
характеру правочинів та не містять у
собі відомостей, що порочать честь і
гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи
справжність підпису, не посвідчує
факти, викладені у документі, а лише
підтверджує, що підпис зроблений
певною особою.

У вказаних вище нотаріально
засвідчених заявах ОСОБА_3 (головного
бухгалтера СТОВ "АТАК" та повноважної
особи товариства на отримання поштової
кореспонденції) і ОСОБА_3 (директора
СТОВ "АТАК") від 13.04.2014 року, в яких
викладено інформацію щодо неотримання
ОСОБА_3, як повноважної особи
товариства, поштової кореспонденції за
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 026, вказано, що
факти, зазначені в документі,
нотаріусом не перевірялись. Приватним
нотаріусом засвідчено лише
справжність підписів ОСОБА_3 та ОСОБА_3

Відповідно до п. 13.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 15 "Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства" закон не визначає
певної форми витребування інформації,
у зв'язку з чим його може бути здійснено
в будь-якій письмовій формі, крім тієї,
щодо якої є пряма заборона закону, з
урахуванням, однак, того, що в разі
заперечення суб'єктом господарювання
факту отримання ним запиту про надання
інформації орган Антимонопольного
комітету України з огляду на вимоги
статті 33 ГПК має подати господарському
суду належні докази надсилання такого
запиту. Відповідні докази мають
свідчити про надіслання запиту за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання, визначеним згідно з
Єдиним державним реєстром юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, і
про отримання його від підприємства
зв'язку уповноваженою на це особою
відповідно до Правил надання поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 N
270.

Відповідно до відомостей Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприєців від 31.03.2014
року № 18445366 та даних Статуту
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "АТАК"
місцезнаходженням позивача є: 90242,
Закарпатська обл., Берегівський район,
с. Великі Береги, вул. Ейгер, 50.

Зазначена Вимога АМК України від 23.02.2012
року була надіслана на адресу СТОВ
"АТАК" - вул. Ейгер, 50,с. Великі Береги,
Берегівський район, Закарпатська
область, 90242.

Відповідно до п. 89, 90 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
Постановою Кабінету міністрів України
"Про затвердження Правил надання
послуг поштового зв'язку" від 05.03.2009
року № 270 (далі - Правила) реєстровані
поштові відправлення вручаються
одержувачам за умови пред'явлення ними
документа, що посвідчує особу, -
паспорта громадянина України, паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, військового квитка для
військовослужбовця строкової служби,
посвідчення народного депутата
України, документа, що замінює паспорт,
паспорта іноземного громадянина з
візою або посвідки на постійне чи
тимчасове проживання на території
України іноземного громадянина,
виданої органами внутрішніх справ.
Адресат може уповноважити іншу особу
на одержання адресованого йому
поштового відправлення, коштів за
поштовим переказом за довіреністю, що
оформляється в установленому
законодавством порядку. Довіреність на
одержання поштового відправлення,
коштів за поштовим переказом може бути
посвідчена нотаріально, посадовою
особою організації, в якій довіритель
працює, навчається, перебуває на
стаціонарному лікуванні, або за місцем
його проживання.

Згідно п. 94. Правил порядок доставки
поштових відправлень, поштових
переказів, повідомлень про вручення
поштових відправлень, поштових
переказів, періодичних друкованих
видань юридичним особам визначається
на підставі договору, що укладається
юридичною особою з оператором
поштового зв'язку за місцем
обслуговування. Прості та
рекомендовані поштові відправлення,
повідомлення про надходження поштових
відправлень, поштових переказів,
повідомлення про вручення поштових
відправлень, поштових переказів,
періодичні друковані видання,
адресовані юридичним особам, можуть
доставлятися з використанням
абонентських поштових скриньок чи
видаватися в приміщеннях об'єкта
поштового зв'язку представникам
юридичних осіб, уповноваженим на
одержання пошти. У разі вручення
рекомендованих поштових відправлень,
рекомендованих повідомлень про
вручення поштових відправлень,
поштових переказів, повідомлень про
надходження поштових відправлень з
використанням абонентської поштової
скриньки згідно з укладеним договором
датою вручення вважається дата їх
вкладення до скриньки.

Реєстровані поштові відправлення (крім
рекомендованих), адресовані юридичним
особам, видаються їх представникам,
уповноваженим на одержання пошти, в
об'єкті поштового зв'язку на підставі
довіреності, оформленої в
установленому порядку. Копія
довіреності, засвідчена в
установленому порядку, зберігається в
об'єкті поштового зв'язку (п. 96 Правил).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Також з ч. 2 цієї статті вбачається, що
невиконання розпоряджень, рішень та
вимог органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимог уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення тягне
за собою передбачену законом
відповідальність.

Відповідно до статті 22-1 цього ж Закону
суб'єкти господарювання, інші юридичні
особи, їх структурні підрозділи, філії,
представництва, їх посадові особи та
працівники, фізичні особи зобов'язані
на вимогу органу Антимонопольного
комітету України подавати документи,
предмети чи інші носії інформації,
пояснення, іншу інформацію, в тому
числі з обмеженим доступом та
банківську таємницю, необхідну для
виконання Комітетом завдань,
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції.

Згідно з пунктом 13 статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" неподання інформації
Антимонопольному комітету України,
його територіальному відділенню у
встановлені органами Антимонопольного
комітету України, головою його
територіального відділення чи
нормативно-правовими актами строки є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до частини другої статті 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" за порушення, передбачене
пунктом 13 статті 50 цього Закону, на
суб'єкти господарювання накладається
штраф у розмірі до одного відсотка
доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

У рішенні Антимонопольного комітету
України від 14.05.2013 року № 376-р у справі №
126-26.13/195-12 "Про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу" зазначено, що
відповідно до звіту про фінансові
результати СТОВ "АТАК" за підсумками 2012
року розмір доходу (виручки) від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) становить 2286 тис. грн. При
встановленні розміру штрафу враховано
наступне: інформацію СТОВ "АТАК" надало;
порушення вчинене вперше.

За таких підстав, рішенням
Антимонопольного комітету України від
14.05.2013 року № 376-р у справі № 126-26.13/195-12
"Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу" відповідачем на
позивача накладено штраф у розмірі 22000
грн. за неподання інформації на вимогу
державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову повністю, з даним
висновком погоджується і колегія
суддів, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам
законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "АТАК"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року у справі № 910/13775/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13775/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

С.А. Гончаров