ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Справа № 905/8140/13 Вищий
господарський суд України у складі:
суддя Харченко В.М. - головуючий, судді
Бенедисюк І.М. і Васищак І.М.

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м.Київ

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014

зі справи № 905/8140/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ
(далі - Товариство)

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Краматорськтеплоенерго",
м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 1631339,46грн.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Бережко С.І.;

відповідача - Петровський Є.Л.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство
звернулося з позовом, згідно з яким
просило стягнути з відповідача
12731653,98грн. заборгованості,
1251483,72грн. пені, 1826783,71грн. штрафу,
437741,55грн. 3 % річних та 65676,50грн.
інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.03.2014 (суддя
Зекунов Е.В.), яке залишено без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Зубченко
І.В. - головуючий, судді Попков Д.О. і
Татенко В.М.), позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача
12731653,98грн. заборгованості,
125148,37грн. пені, 182678,37грн. штрафу,
437741,55грн. 3 % річних та 65676,50грн.
інфляційних втрат. В іншій частині
позову відмовлено. Відстрочено
виконання цього ж рішення суду щодо
стягнення основного боргу у розмірі
12731653,98 грн. до 31.12.2014. Судові акти
попередніх інстанцій у частині
зменшення пені та штрафу мотивовані
правом наданим п.3 частини першої ст.83
ГПК України.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Товариство просить скасувати рішення
місцевого господарського суду від
11.03.2014, постанову апеляційного суду від
23.04.2014 в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення
відповідного розміру пені та штрафу, а
також прийняти в цій же частині нове
рішення, яким стягнути штраф та пеню на
суму, за якою було відмовлено судом у
стягненні. Скарга мотивована тим, що
судові рішення попередніх інстанцій
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Відповідного висновку суд дійшов на
підставі такого.

Як встановлено судами, 30.09.2011 сторонами
зі справи було укладено договір №14/2368/11
на купівлю-продаж природного газу
(далі-Договір), згідно з умовами п.1.1
якого, з урахуванням укладених до нього
додаткових угод, позивач зобов'язався
передати у власність відповідача у IV
кварталі 2011 року та у 2012-2013 роках
імпортований природний газ (за кодом
згідно з УКТ ЗЕД , ввезений на
митну територію України Товариством,
далі - газ), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
відповідач зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах Договору.

Пунктами 3.3, 3.4 Договору сторони
встановили, що приймання-передача газу,
переданого Товариством відповідачу у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу. Обсяг споживання газу
відповідачем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі його показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу. Акт
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків між
сторонами.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3 Договору, в редакції
додаткової угоди від 01.02.2012 № 3 до нього,
сторони визначили, що в платіжних
дорученнях відповідач повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу. Кошти, що надійшли від
відповідача, будуть зараховані як
передоплата за умови відсутності
заборгованості за газ, спожитий у 2012
році за Договором.

Згідно з пунктом 7.2 Договору, у разі
невиконання відповідачем умов пункту
6.1 Договору, Товариство має право не
здійснювати йому поставку газу або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
відповідачем пункту 6.1 Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Товариству крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу. Пеня сплачується протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
отримання відповідачем вимоги
Товариства. У разі несплати пені у
вказаний строк відповідач вважається
таким, що має заборгованість за
Договором.

Відповідно до пункту 11.1 Договору, в
редакції додаткової угоди від 28.12.2012 № 5
до нього, Договір набуває чинності з
дати підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2013 року, а в
частині проведення розрахунків за газ
та послуг з його транспортування - до їх
повного здійснення.

У цьому зв'язку судами встановлено, що
на виконання умов Договору позивач
здійснив поставку газу відповідачу у
жовтні-грудні 2012 року на загальну суму
118840011,60грн., але останній оплатив його
частково, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість у розмірі
12731653,98грн.

Сукупності встановлених у справі
обставин суди дали належну оцінку і, з
урахуванням вимог ст.ст.525,526,655,692,712 ЦК
України, дійшли правильного висновку
про наявність підстав для задоволення
позову про стягнення з відповідача
12731653,98грн. заборгованості, оскільки її
наявність підтверджувалась
відповідними доказами зі справи. У
цьому ж зв'язку суди, взявши до уваги
положення ст.625 ЦК України, правомірно
стягнули з відповідача 3 % річних у сумі
437741,55грн. та інфляційних витрат у сумі
65676,50грн.

Висновок суду щодо наявності підстав
для надання відповідачу відстрочки
виконання рішення суду ґрунтуються на
матеріалах справи.

Прийняті за справою судові рішення
щодо їх наведеної частини не
суперечать вимогам чинного
законодавства, відповідають фактичним
обставинам справи і не оскаржуються
жодною із сторін.

В іншій частині суди також вірно
врахували наявні в матеріалах справи
дані про збитковість діяльності
відповідача, співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій із розміром
збитків кредитора, майновий стан
сторін, та дійшли обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
зменшення розміру пені до 125148,37грн. та
штрафу до 182678,37грн., оскільки це не
суперечило вимогам п.3 частини першої
ст.83 ГПК України, та узгоджувалось зі
ст.233 ГК України, 551 ЦК України.

Крім того, суди правильно вказали на те,
що оскільки основним видом діяльності
відповідача є виробництво,
транспортування та постачання
теплової і електричної енергії для
потреб населення та соціально значимих
об'єктів міста, то сплата надмірно
великих штрафних санкцій може
негативно вплинути на вчасне і якісне
надання послуг населенню з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання. Більш того, відповідач
є комунальним підприємством,
фінансування якого здійснюється за
рахунок платежів від наданих послуг
населенню та іншим юридичним особам, а
також за рахунок бюджетних коштів і він
не організацією, метою створення якої є
отримання прибутку.

Таким чином посилання Товариства на
безпідставність зменшення судами
грошових сум неустойки спростовується
матеріалами справи.

Враховуючи зазначене, а також з огляду
на те, що наведені у касаційній скарзі
доводи висновків судів не
спростовують, суд не бере їх до уваги і
вважає, що оскаржувані судові рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької
області від 11.03.2014 та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 у справі
№ 905/8140/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - без
задоволення.

Суддя В.Харченко Суддя І.Бенедисюк
Суддя І.Васищак