ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 р.
Справа № 914/1771/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Красилів Хмельницької
області

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія "Інтеграл", смт. Добротвір
Кам'янка-Бузького району Львівської
області

про стягнення 10 339,51 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача Маценко О.В.- керівник
ТзОВ"Проектно-будівельна компанія
"Інтеграл".

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія "Інтеграл" про стягнення 10 339,51
грн., з яких 7 827,68 грн. - основний борг;
869,50 грн. - пеня, 882,77 грн. - штраф, 569,86 грн. -
інфляційні втрати та 189,70 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 23.05.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 11.06.2014р. Ухвалою
суду від 11.06.2014р. розгляд справи
відкладено на 02.07.2014р. Ухвалою суду
розгляд справи відкладено на 16.07.2014р.

Позивач в судовому засіданні
повідомив, що сума основного боргу
сплачена, просив стягнути з
відповідача 869,50 грн. пені, 882,77 грн.
штрафу, 569,86 грн. інфляційних втрат та
189,70 грн. 3% річних. Крім того позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача 1 827,00 грн. судового збору та
800,00 грн. витрат на правову допомогу.

Представник відповідача клопотання
(вх.№30869/14 від 16.07.2014р.) про долучення до
матеріалів справи документів
перелічених в даному клопотанні.
Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що сума основного
боргу сплачена, що підтверджується
платіжним дорученням №233 від 01.07.2014р.на
суму 7 827,68 грн. В частині позовних вимог
про стягнення 869,50 грн. пені, 882,77 грн.
штрафу, 569,86 грн. інфляційних втрат та
189,70 грн. 3% річних не заперечив. Станом
на 16.07.2014р. від відповідача відзив на
позов не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає за можливе розглянути справу
відповідно до ст. 75 ГПК України за
наявними у ній матеріалами яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши позивача та
представника відповідача, суд -

встановив:

03.07.2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельна компанія
"Інтеграл" (надалі - покупець) укладено
договір постачання товару №17/13
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставляти покупцеві
товар, в асортименті, кількості та по
ціні, що погоджується сторонами в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною цього договору (надалі -
товар), вільний від прав та претензій
третіх осіб, а покупець зобов'язується
прийняти зазначений товар і оплатити
його вартість.

Відповідно до п.2.3. договору приймання
кожної партії товару по кількості та
якості проводиться у відповідності з
товаро-супроводжувальними на партію,
згідно Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
якості П-6, П-7.

Моментом переходу права власності на
товар та ризику випадкового
пошкодження або знищення товару від
постачальника до покупця є момент
передачі товару від постачальника до
покупця в пункті доставки та
підписання покупцем видаткової
(товаро-транспортної) накладної (п.3.4.
договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
загальна сума цього договору
складається із вартості всіх фактичних
поставок за цим договором.

Відповідно до п.4.2. договору розрахунки
за кожну поставлену партію товару
здійснюються в безготівковому порядку
не пізніше 14 календарних днів з моменту
поставки.

Як зазначено у позовній заяві, позивач
на виконання умов договору поставив
відповідачу товар на загальну суму 12
638,30 грн. Однак відповідач в порушення
умов договору здійснив лише часкові
оплати на загальну суму 4 810,62 грн.

Отже, як стверджує позивач, станом на
дату звернення до суду із позовною
заявою заборгованість відповідача
становить 7 827,68 грн.

Згідно з п.5.3. договору у випадку
прострочення оплати покупцем
поставленого товару останній сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, за кожний день прострочення
оплати товару.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у
випадку прострочення виконання
грошового зобов'язання понад 50
календарних днів покупець зобов'язаний
сплатити продавцю штраф в розмірі 10%
від неоплаченої суми невиконаного
грошового зобов'язання.

Відтак керуючись п.5.3. та п.5.4. договору
позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 869,50 грн. та штраф в розмірі 882,77
грн.

Крім того, керуючись ст.625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу 3% річних
в розмірі 189,70 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 569,86 грн.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості станом на дату подання
позовної заяви до господарського суду
Львівської області, який позивач
просить стягнути на його користь з
відповідача становить 10 339,51 грн., з яких
7 827,68 грн. - основний борг; 869,50 грн. - пеня,
882,77 грн. - штраф, 569,86 грн. - інфляційні
втрати та 189,70 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши позивача та
представника відповідача суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково та частково слід припинити
провадження у справі з наступних
підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи
03.07.2013р. між сторонами укладено договір
постачання товару №17/13 відповідно до
умов якого позивач зобов'язується
поставляти відповідачу товар, в
асортименті, кількості та по ціні, що
погоджується сторонами в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною цього договору, вільний від
прав та претензій третіх осіб, а
відповідач зобов'язується прийняти
зазначений товар і оплатити його
вартість.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними
видатковими накладними: №103 від 03.07.2013р.
на суму 810,62 грн., №109 від 18.07.2013р. на суму
2 945,46 грн., №111 від 19.07.2013р. на суму 2 157,31
грн., №113 від 25.07.2013р. на суму 2 713,07 грн.,
№131 від 09.08.2013р. на суму 2 964,29 грн. та №143
від 03.09.2013р. на суму 1 047,55 грн. Отже
позивачем було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 12 638,30 грн.
Оригінали вказаних накладних оглянуто
в судовому засіданні, копії
знаходяться в матеріалах справи.

Як зазначає позивач та як вбачається з
матеріалів справи станом на дату
звернення до суду із позовною заявою,
відповідачем було здійснено наступні
часткові оплати: 03.07.2013р. - 810,62 грн.,
09.09.2013р. - 3 000,00 грн. та 21.11.2013р. - 1 000,00 грн.
Отже загальний розмір часткових оплат,
станом на дату звернення до суду із
позовною заявою, становить 4 810,62 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, розмір основного боргу,
станом на дату звернення до суду із
позовною заявою, становив 7 827,68 грн.
Однак, як вбачається із матеріалів
справи, відповідачем подано клопотання
(вх.№28466/14 від 02.07.2014р.) про долучення до
матеріалів справи платіжного
доручення №233 від 01.07.2014р. на суму 7 827,68
грн. як доказ погашення суми основного
боргу.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що станом на 16.07.2014р.
основний борг в розмірі 7 827,68 грн.
відповідачем погашений.

Відповідно до п.11 ч.1 ст 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, керуючись п.11 ч.1 ст 80 ГПК
України, суд дійшов висновку припинити
провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача суми основного боргу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно із п.4.4. договору у разі
порушення покупцем термінів
розрахунку за поставлений продавцем
товар відповідно до п.5.1. цього
договору, покупець виплачує пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України (що діє в
періоді, за який нараховується пеня)
від суми виниклої заборгованості за
кожен день прострочення платежу.

Перевіривши поданий позивачем
розрахунок пені та штрафу, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 869,50 грн. пені, 882,77 грн. штрафу є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи, не спростовані
відповідачем та підлягають
задоволенню.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Перевіривши розрахунок розміру
інфляційних втрат та 3% річних, суд
дійшов висновку, що позовні вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача 569,86 грн. інфляційних втрат та
189,70 грн. 3% річних є обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи, не
спростовані відповідачем та
підлягають задоволенню.

Сплата судового збору підтверджується
меморіальним ордером №ps17562405 від
15.05.2014р. на суму 1 827,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем сплачено суму основного
боргу після подання позивачем позовної
заяви до господарського суду
Львівської області.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, керуючись ст.49 ГПК України,
суд дійшов висновку стягнути з
відповідача на користь позивача 1 827,00
грн. судового збору сплаченого
позивачем при поданні позовної заяви
до господарського суду Львівської
області.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 800,00 грн. витрат на
правову допомогу суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
13.05.2014р. між Адвокатом ОСОБА_4 та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(клієнт) укладено договір про надання
правової допомоги №13-05/2014, відповідно
до умов якого адвокат приймає
доручення у зв'язку з наданням правової
допомоги клієнту у справі щодо
стягнення із ТзОВ «ПБК «Інтеграл» суми
боргу за договором поставки від 03.07.2014р.
№17/13.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Як вказано у п.10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 04.03.1998р.,
№ 02-5/78 із змінами та доповненнями "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою ст.49 ГПК України.

Відповідно до п.12 вказаного роз'яснення
вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат, крім державного мита,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

В матеріалах справи міститься
квитанція до прибуткового касового
ордеру №54 від 14.05.2014р., з якої
вбачається, що позивачем понесено
витрати на правову допомогу в розмірі
791,70грн.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на
те, що адвокат ОСОБА_4 жодного разу не
прибув в судове засідання для
представлення інтересів позивача,
керуючись ч.5 ст.49 ГПК України, суд
вважає за доцільне стягнути з
відповідача на користь позивача 600,00
грн. витрат на послуги адвоката.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 80, 82-85, 115,
116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія "Інтеграл" (80411, Львівська
область, Кам'янка-Бузький район,
смт.Добротвір, вул.Шкільна, буд.№4,
кв.№3, ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 869,50 грн. пені, 882,77 грн. штрафу,
569,86 грн. інфляційних втрат, 189,70 грн. 3%
річних, 1 827,00 грн. судового збору та 600,00
грн. витрат за послуги адвоката.

3. В частині позовних вимог про
стягнення суми основного боргу
припинити провадження у справі.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 21.07.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.