КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Справа№ 921/684/13-г/1

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача 1 - Притула О.Б.
за дорученням;

від позивача 2 - Притула О.Б.
за дорученням;

від відповідача 1 - Єременко
В.Б., дов. № 442 від 20.12.2013 року;

від відповідача 2 - Єременко
В.Б., дов. № 442 від 20.12.2013 року;

від третьої особи 1 - Притула О.Б.
за дорученням;

від третьої особи 2 - Притула О.Б.
за дорученням.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 28.04.2014 року

у справі № 921/684/13-г/1 (суддя
Гавриловська І.О.)

за позовом 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково-

виробнича фірма
«Інтеграл»;

2. Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»

до 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з

управління активами
«ІЗІ ЛАЙФ»;

2. Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний

комерційний
промислово-інвестиційний банк

«Промінвестбанк»

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача 1. ОСОБА_4;

2. ОСОБА_5

про визнання недійсним
договору про відступлення права

вимоги

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року по справі №
921/684/13-г/1 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтеграл»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
28.04.2014 року по справі № 921/684/13-г/1
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження в наступній колегії
суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О.,
судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та
призначено до розгляду на 25.06.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.06.2014 року, в
порядку ст. 74-1 Господарського
процесуального кодексу України, було
задоволено клопотання представника
позивачів та третіх осіб про
призначення відеоконференції по даній
справі.

В судовому засіданні 25.06.2014 року було
оголошено перерву до 01.07.2014 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Інтеграл», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтеграл», ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив суд
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року по справі №
921/684/13-г/1 скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Інтеграл», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтеграл», ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, заперечував проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване судове рішення
місцевого господарського суду як таке,
що прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

28.01.2008 року між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство), яке
було перейменовано на Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк «Промінвестбанк» (далі - банк,
кредитор, відповідач-2, ПАТ
«Промінвестбанк») та Товариством з
обмеженою відповідальності
«Науково-виробнича фірма «Інтеграл»
(далі - позичальник, боржник, позивач-1,
ТОВ «НВФ «Інтеграл») було укладено
кредитний договір про відкриття
мультивалютної кредитної лінії № 03-1/6
(далі - Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит шляхом відкриття відновлюваної
кредитної лінії у сумі, яка не може
перевищувати 4 000 000,00 грн. (ліміт
кредитної лінії), на умовах,
встановлених цим договором, кредит або
кредитна лінія, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, встановлені цим
договором.

Пунктом 3.8 Кредитного договору
передбачено, що зобов'язання банку з
надання кредиту виникає після
оформлення договорів забезпечення,
зокрема, договору фінансової поруки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтеграл».

До вказаного Кредитного договору
неодноразово вносились зміни, а саме:
договором про внесення змін № 1 від
30.09.2008 року, № 2 від 23.01.2009 року, № 3 від
30.03.2009 року, № 4 від 25.01.2009 року, № 5 від
31.08.2009 року, № 6 від 30.01.2010 року, № 7 від
05.07.2010 року.

З урахуванням змін п. 2.1 Кредитного
договору встановлено, що банк надав
позичальнику кредит шляхом відкриття
відновлюваної кредитної лінії у сумі 775
079,20 дол. США (ліміт кредитної лінії) на
умовах, встановлених цим договором,
далі кредит або кредитна лінія, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені цим договором.

Пунктом 3.8 Кредитного договору, з
урахуванням внесених змін, зазначено,
що зобов'язання банку з надання кредиту
виникає після оформлення договорів
забезпечення, зокрема, договору
фінансової поруки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»
та фінансової поруки засновників
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

28.01.2008 року між ПАТ «Промінвестбанк»,
Товариством з обмеженою
відповідальності «Інтеграл» (далі -
поручитель, позивач-2, ТОВ «Інтеграл»)
та ТОВ «НВФ «Інтеграл» (боржник), на
виконання вимог Кредитного договору,
було укладено договір поруки № 04-1 (далі
- Договір поруки-1).

За умовами Договору поруки-1 поручитель
прийняв на себе зобов'язання перед
кредитором нести солідарну
відповідальність з боржником за
невиконання останнім своїх боргових
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором.

31.08.2009 року між ПАТ «Промінвестбанк»,
ТОВ «Інтеграл» (поручитель-1), ОСОБА_4
(далі - поручитель-2, третя особа-1),
ОСОБА_5 (поручитель-3, третя особа-2) та
ТОВ «НВФ «Інтеграл» (боржник) було
укладено договір поруки № 04-38 (далі -
Договір поруки-2).

Договором про внесення змін № 1 від
05.07.2010 року до Договору поруки-2 сторони
передбачили, що поручитель приймає на
себе зобов'язання перед кредитором
нести солідарну відповідальність з
боржником за виконання останнім своїх
боргових зобов'язань за основним
договором (Кредитний договір про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії № 03-1/6 від 28.01.2008 року зі змінами
та доповненнями).

28.07.2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» як
первісним кредитором та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» (далі -
новий кредитор, відповідач-1, ТОВ «КУА
«ІЗІ ЛАЙФ») було укладено договір
відступлення права вимоги № 39/83 (далі -
Догові про відступлення права вимоги).

За умовами Договору про відступлення
права вимоги, первісний кредитор
відступив новому кредитору право
вимоги за Кредитним договором про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії № 03-1/6 від 28.01.2008 року (зі змінами
та доповненнями), укладеним між ПАТ
«Промінвестбанк» та ТОВ «НВФ
«Інтеграл».

Відповдіно до п. 1.3 Договору про
відступлення права вимоги до нового
кредитора переходить право вимагати
(замість первісного кредитора) від
боржника належного та реального
виконання наступних обов'язків:

- повернення грошових коштів в
розмірі 6 118 630,22 грн., що є гривневим
еквівалентом станом на дату укладання
цього договору суми 775 079,20 дол. США,
отриманої боржником згідно вказаного
кредитного договору;

- повернення нарахованих станом на
дату укладання цього договору
процентів за користування кредитом,
згідно кредитного договору, в сумі 59
007,09 грн., що є гривневим еквівалентом
станом на дату укладення цього
договору суми нарахованих процентів в
доларах США в розмірі 7 474,74 дол. США;

- сплати неустойки в формі та в
розмірах, що визначена в кредитному
договорі,

- інших обов'язків, встановлених
кредитним договором.

Згідно з п. 1.4 Договору про відступлення
права вимоги, до нового кредитора
переходять всі без винятку права та
обов'язки первісного кредитора за
кредитним договором.

Пунктом 1.5 Договору про відступлення
права вимоги зазначено, що новий
кредитор приймає на себе право вимоги
за Кредитним договором на власний
ризик.

Як зазначено у п. 1.8 Договору про
відступлення права вимоги, у зв'язку з
укладенням цього договору, первісним
кредитором здійснюється на користь
нового кредитора відступлення прав за
договором поруки № 04-38 від 31.08.2009 року (з
урахуванням договору про внесення змін
№ 1 від 05.07.2010 року) та договором поруки
№ 04-1 від 28.01.2008 року. До нового
кредитора переходять в повному обсязі
всі права за договорами поруки.

Положеннями п. 1.7 Договору про
відступлення права вимоги пердбачено,
що з моменту зарахування у повному
обсязі суми відшкодування за
відступлення права вимоги за кредитним
договором на рахунок первісного
кредитора, зазначений у п. 2.1 цього
договору, до нового кредитора
переходять всі права кредитора у
відношенні до боржника, що належали до
цього первісному кредитору по
кредитному договору.

Згідно з п. 2.1.1 Договору про
відступлення права вимоги, новий
кредитор зобов'язаний переказати
первісному кредитору на вказаний
рахунок за відступлення права вимоги
за кредитним договором суму 6 177 637,31 грн.
у день підписання цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору про
відступлення права вимоги первісний
кредитор відповідає перед новим
кредитором за недійсність переданого
за цим договором права вимоги, але не
відповідає перед новим кредитором за
можливість, наслідки оскарження
боржником або третіми особами цього
договору та не відповідає перед новим
кредитором за невиконання боржником
вимоги, яку було відступлено за цим
договором.

На виконання вимог Договору про
відступлення права вимоги ТОВ «КУА
«ІЗІ ЛАЙФ» перерахувало на рахунок ПАТ
«Промінвестбанк» 6 177 637,31 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 583 від 28.07.2010 року (а.с 35).

На підставі зазначеного до нового
кредитора перейшли всі права кредитора
у відношенні до боржника, що належали
до цього первісному кредитору по
кредитному договору.

Позивачі, звернувшись до
господарського суду з позовом,
посилаються на те, що Договір про
відступлення права вимоги є недійсним
з огляду на наступне.

Позивачі вважають, що Договір про
відступлення права вимоги є
факторингом, з огляду на приписи ст. 1077
Цивільного кодексу України. Відповідно
до ст. 1079 ЦКУ, фактором може бути банк
або фінансова установа.

Проте, за твердженням позивачів, як на
час укладення Договору відступлення
права вимоги, так і на день звернення
позивачів до суду ТОВ «КУА «ІЗІ Лайф»
не було внесено до Держреєстру
фінустанов.

Також позивачі стверджують, що
враховуючи валюту Кредитного договору,
Договір про відступлення права вимоги
передбачає розрахунки між новим
кредитором та боржником у іноземній
валюті, а тому новому кредитору
потрібно було отримати Генеральну
ліцензію НБУ, яка надає право
фінансовим установам проводити
валютні операції. Проте, ТОВ «КУА «ІЗІ
ЛАЙФ» не отримувало Генеральну
ліцензію НБУ на вказані дії.

На думку позивачів, положення Договору
відступлення права вимоги суперечать
нормам та положенням чинного
законодавства України, а тому такий
договір підлягає визнанню недійсним.

Крім того, за твердженням позивачів,
укладання Договору про відступлення
права вимоги порушує їх права, оскільки
умови вказаного договору визначають
для позивачів обов'язок повернення
коштів на користь кредитора поза
умовами планового графіку погашення,
який був передбачений кредитним
договором, тобто, одноразовим платежем,
неможливість оплати якого зумовлює
звернення стягнення на майно боржника
та поручителя.

Статтею 6 Цивільного кодексу України
встановлено, що сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином
(договором), на підставі якого старий
кредитор передає свої права новому
кредитору, а новий кредитор приймає ці
права і зобов'язується або не
зобов'язується їх оплатити. Договір
відступлення права вимоги може бути
оплатним, якщо в ньому передбачений
обов'язок нового кредитора надати
старому кредитору якесь майнове
надання замість отриманого права
вимоги. В такому випадку на відносини
цесії розповсюджуються положення про
договір купівлі-продажу.

Статтею 656 Цивільного кодексу України
передбачено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути право вимоги,
якщо вимога не має особистого
характеру. До договору купівлі-продажу
права вимоги застосовуються положення
про відступлення права вимоги, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

В силу ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 515 Цивільного кодексу
України, заміна кредитора не
допускається у зобов'язаннях,
нерозривно пов'язаних з особою
кредитора, зокрема у зобов'язаннях про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Суд звертає увагу на те, що зобов'язання
позивачів, вимоги по яким були
передані, не відносяться до таких, що
нерозривно пов'язані з особою
кредитора.

Порядок заміни кредитора у
зобов'язанні визначений в статті 516
Цивільного кодексу України. Так, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Умовами кредитного договору та
договорами поруки не передбачалося
обмеження щодо заміни сторін у
зобов'язанні. Форма договору
відповідає вимогам ст. 513 Цивільного
кодексу України (проста письмова
форма).

За таких умов, договір про відступлення
права вимоги відповідає вимогам
законодавства та не суперечить умовам
Кредитного договору та Договорам
поруки.

Стосовно посилання на те, що договір
про відступлення права вимоги у даному
випадку є факторингом, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату, а клієнт
відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Відповідно до ст. 350 Господарського
кодексу України, банк має право укласти
договір факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги), за
яким він передає або зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження
другої сторони за плату, а друга
сторона відступає або зобов'язується
відступити банку своє право грошової
вимоги до третьої особи.

Відмінності між правовими інститутами
відступлення права вимоги (цесії) та
факторингом (фінансуванням під
відступлення права грошової вимоги)
полягає у наступному.

Цесія це сам факт заміни особи в
зобов'язанні, що складається в силу
укладення відповідної угоди
купівлі-продажу, міни чи дарування
прав, що випливають із зобов'язання.

Цесією є безпосередній правовий
результат угоди про передачу права
вимоги. Отже, виходячи з
вищевикладеного, відступлення права
вимоги (цесія) - це угода (правочин)
внаслідок якої відбувається заміна
особи на активній стороні зобов'язання
із збереженням всіх інших елементів
зобов'язального правовідношення. Цесія
- це наступництво цесіонарія в праві
цедента.

Натомість значення фінансування під
відступлення грошової вимоги полягає в
тому, що клієнт не чекаючи настання
строку платежу свого боржника, отримує
ці кошти від фінансового агента. Тим
самим клієнту надається можливість
використати отримані кошти на свої
потреби, виграючи в часі.

Зацікавленість фінансового агента в
даному договорі проявляється в тому, що
він фінансує клієнта, отримуючи за це
винагороду.

Верховний Суд України у Постанові
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 10.07.2007 року
у справі 26/347-06-6531 зазначив, що договір
факторингу спрямований на
фінансування однією стороною іншої
сторони шляхом передачі її у
розпорядження визначеної суми
грошових коштів. Зазначена послуга за
договором факторингу надається
фактором клієнту за плату, розмір якої
визначається договором. При цьому сама
грошова вимога, передана клієнтом
фактору, не може розглядатися як плата
за надану останнім фінансову послугу.

Як вбачається з оспорюваного договору,
метою останнього є заміна особи на
активній стороні зобов'язання із
збереженням всіх інших елементів
зобов'язального правовідношення за
плату, він не передбачає надання ТОВ
«КУА «ІЗІ ЛАЙФ» відповідачу-2 - ПАТ
«Промінвестбанк» послуг з
фінансування під відступлення права
грошової вимоги.

Сторонами за Договором про
відступлення права вимоги прибуток
отриманий не був, оскільки сума
переданої за спірним договором вимоги
дорівнює сумі, що передана за договором
в якості оплати такої вимоги, а саме: 6 177
637,31 грн.

Аналогічна правова позиція зазначена у
постановах Вищого господарського суду
України від 04.07.2012 року у справі № 6/350пд,
від 03.07.2012 року у справі 5006/28/18пд/2012, від
14.12.2011 року у справі № 55/252.

З урахуванням вказаного вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що Договір про
відступлення права вимоги за своєю
правовою природою є саме договором
відступлення права вимоги, метою якого
є передання прав кредитора іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги), а не договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги), як помилково вважають
позивачі.

Стосовно посилання на необхідність
набуття статусу фінансової установи та
отримання новим кредитором
Генеральної ліцензії НБУ, яка надала б
право ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» проводити
валютні операції, колегія суддів
зазначає наступне.

Зобов'язання за Кредитним договором
виникли між позивачем-1 та ПАТ
«Промінвестбанк» як кредитором. Вимог
законодавства щодо наявності
спеціального статусу нового кредитора,
у випадку відступлення права вимоги, в
даному зобов'язанні відсутні.
Враховуючи правову природу та предмет
оспорюваного договору, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
безпідставність доводів позивачів про
необхідність набуття відповідачем-1 -
ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» статусу фінансової
установи.

Крім того, укладення оскаржуваного
Договору про відступлення права вимоги
не є фінансовою операцією, а
відноситься до господарської
діяльності підприємства, а тому доводи
позивачів про необхідність наявності у
ТОВ «Компанія з управління активами
«ІЗІ ЛАЙФ» відповідної ліцензії
визнаються судом помилковими.

У відповідності до ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України № 15-93 від
19.02.1993 року «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»,
індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Тобто, індивідуального
ліцензування потребує саме платіж, а не
операція уступки права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 Цивільного
кодексу України сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Кредитний договір та Договір про
відступлення права вимоги не містять
положень про заборону проводити
розрахунки в національній валюті
України.

Договір про відступлення права вимоги
містить гривневий еквівалент
розрахунку заборгованості в доларах
США станом на 28.07.2010 року.

Сід також звернути увагу, що ТОВ «КУА
«ІЗІ ЛАЙФ» на час укладення
оспорюваного договору здійснювало
свою діяльність як особа з надання
фінансових послуг на підставі Ліцензії
ДКЦПФР на право здійснення професійної
діяльності на фондовому ринку -
діяльність з управління активами
інституційних інвесторів (діяльність з
управління активами) серія AB 520314 від
09.02.2010 року, Свідоцтва про включення до
державного реєстру фінансових установ,
які надають фінансові послуги на ринку
цінних паперів від 08.11.2007 року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність визначених
законом підстав для визнання Договору
про відступлення права вимоги
недійсним з підстав, на які посилаються
позивачі.

Стосовно посилання позивачів на
порушення їх прав при укладанні
Договору про відступлення права
вимоги, з огляду на те, що це може
призвести до обов'язку повернення
коштів на користь відповідача-2 поза
умовами планового графіку погашення,
тобто, одноразовим платежем,
неможливість оплати якого зумовлює
звернення стягнення на майно боржника
та поручителя, колегія суддів зазначає
наступне.

Пунктом 4.3.4 Договору про внесення змін
№ 7 до Кредитного договору, банк має
право вимагати від позичальника
(незалежно від настання строку
остаточного повернення всіх одержаних
в межах кредитної лінії сум кредиту)
сплати у повному обсязі заборгованості
за кредитом та/або плати за кредит,
та/або відсотків за неправомірне
користування кредитом, та/або суму
неустойки, передбачених цим договором,
у випадках, визначених вказаним
пунктом кредитного договору (вичерпний
перелік наведений у п. 4.3.4).

Отже, одноразове повернення всієї
заборгованості по кредиту передбачене
вказаним кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що обставини, на які
посилаються позивачі, вказуючи на
порушення своїх прав, є безпідставними
та необгрунтованими.

З урахуванням зазначеного вище,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду відмову в задоволенні позову, у
зв'язку з відсутністю підстав для
визнання недійсним Договору про
відступлення права вимоги № 39/83 від
28.07.2010 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»
в апеляційній скарзі, не знайшли
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року по справі №
921/684/13-г/1 прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтеграл»
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 99, 101-103, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтеграл»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
28.04.2014 року по справі № 921/684/13-г/1
залишити без змін.

2. Матеріали справи № 921/684/13-г/1
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 03.07.2014
року.