ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 57/128

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:
Полянського А.Г.,

суддів:
Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши

касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання

"Південно-Західна залізниця"

на постанову
Київського апеляційного
господарського суду

від 09.04.2014
року

у справі № 57/128
Господарського суду міста Києва

за позовом
Державного територіально-галузевого
об'єднання

"Південно-Західна залізниця"

до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК

Трансбудінвест"

про
стягнення 6 918 492,88 грн., -

за участю представників сторін:

позивача - Майданік В.В. дов. від 14.03.2014
р.,

відповідача - Гиренко А.С. дов. від 14.01.2014
р.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.07.2011 р. (суддя - Гулевець О.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Трансбудінвест"
на користь Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" 3 999 405,75
грн. основного боргу, 2 873 657,81 грн.
неустойки, 410 491,28 грн. пені, 25 137,50 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. (судді
- Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.,
Остапенко О.М.) рішення Господарського
суду Києва від 19.07.2011 р. скасовано
частково. Прийнято в цій частині нове
рішення. Позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Трансбудінвест"
на користь Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" 1 794 679 грн.
86 коп. основного боргу, 6614 грн. 78 коп.
витрат по сплаті державного мита, 61 грн.
22 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. В решті
позовних вимог відмовлено. В решті
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.07.2011 у справі № 57/128 залишено
без змін. Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БК Трансбудінвест" 3
307 грн. 39 коп. витрат по сплаті
державного мита за розгляд справи в
апеляційному господарському суді.

Не погоджуючиcь з постановою
апеляційного господарського суду,
Державне територіально-галузеве
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить її скасувати, мотивуючи
скаргу доводами про порушення судами
норм матеріального та процесуального
права та залишити в силі рішення
місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити постанову апеляційного
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем були
укладені договори оренди вантажних
напіввагонів та вагоно-цистерн № 007 від
22.05.2009, № 010 від 06.07.2009, № 011 від 07.07.2009, №
012 від 14.07.2009, № 015 від 22.07.2009, № 018 від
31.08.2009, № 020 від 08.09.2009, № 023 від 17.09.2009, №
024 від 15.10.2009, № 031 від 05.11.2009.

Згідно умов договорів, позивач як
орендодавець передає, а відповідач як
орендар приймає в тимчасове платне
користування вагони інвентарного
парку Укрзалізниці приписані до
станції Дарниця Південно-Західної
залізниці.

Додатковою угодою № 4 від 25.06.2010 до
договору оренди вантажних вагонів № 007
від 22.05.2009, яка набрала чинності з 01.07.2010,
договори оренди № 018 від 31.08.2009, № 020 від
08.09.2009, № 023 від 17.09.2009, № 024 від 15.10.2009, №
031 від 05.11.2009, узгоджено об'єднати в один
договір оренди № 007 від 06.07.2009 по оренді
вагоно-цистерн (договір № 007), залишивши
для орендованих вагонів початком
оренди дату підписання актів форми ДУ-6.

Додатковою угодою № 4 від 25.06.2010 до
договору оренди вантажних вагонів № 010
від 06.07.2009 викладено п.п. 3.1 договору № 007
в наступній редакції: "Орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 № 786, та
складає 60 відсотків від вартості
орендованого майна, яка визначена
шляхом проведення незалежної оцінки
вагонів".

Додатковою угодою № 8 від 01.11.2010 до
договору № 007 сторони внесли зміни до
п.п. 9.1, виклавши його в наступній
редакції: "Цей договір діє з моменту
підписання для вагонів акту форми ДУ-6
до 31.12.2010". Додатковою угодою № 4 від
25.06.2010 до договору оренди вантажних
вагонів № 010 від 06.07.2009, яка набрала
чинності з 01.07.2010, договори оренди № 011
від 07.07.2009, № 012 від 14.07.2009, № 015 від 22.07.2009
узгоджено об'єднати в один договір
оренди № 010 від 06.07.2009 по оренді на
піввагонів (договір № 010), залишивши для
орендованих вагонів початком оренди
дату підписання актів форми ДУ-6.

Додатковою угодою № 4 від 25.06.2010 до
договору оренди вантажних вагонів № 010
від 06.07.2009 викладено п.п. 3.1 договору № 010
в наступній редакції: "Орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 № 786, та
складає 60 відсотків від вартості
орендованого майна, яка визначена
шляхом проведення незалежної оцінки
вагонів". Додатковою угодою № 7 від
27.09.2010 до договору № 010 сторони внесли
зміни до п.п. 9.1, виклавши його в
наступній редакції: "Цей договір діє з
моменту підписання для вагонів акту
форми ДУ-6 до 01.11.2010".

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 договорів
оренди № 007 та № 010 орендна плата
перераховується орендарем попередньою
оплатою на розрахунковий рахунок
ЄТехПД не пізніше 25 числа поточного
місяця з урахуванням індексу інфляції.
Наднормативна сума орендної плати, що
надійшла до орендодавця підлягає
поверненню орендареві в установленому
порядку або заліку в рахунок наступних
платежів.

У пунктах 4.6 сторони погодили, що
орендар зобов'язаний по закінченню
терміну дії договору в той же день
повернути орендодавцеві орендоване
майно у належному стані, не гіршому ніж
на момент передачі його в оренду, з
врахуванням фізичного зносу та
підписати Акт здачі-приймання вагонів.
Відповідно до п. 8.3 Договорів оренди №
007 та № 010 в разі затримки з вини
орендаря повернення вагонів
орендодавцеві в обумовлений договором
термін орендар сплачує орендодавцеві
неустойку, еквівалентну сумі орендної
плати за весь термін затримки.

Згідно пунктів 4.7 договорів оренди № 007
та № 010 орендар зобов'язується
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати орендодавцеві орендну
плату.

П.п. 8.5 передбачено, що за несвоєчасну
сплату орендної плати орендар
зобов'язаний сплатити орендодавцеві
пеню у розмірі 0,3% від суми
заборгованості, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день сплати.

На виконання умов договорів оренди № 007
та № 010 позивач передав відповідачу в
тимчасове платне користування вагони
інвентарного парку Укрзалізниці
загальною кількістю 200 напіввагонів та
200 вагоно-цистерн, приписаних до
станції Дарниця Південно-Західної
залізниці, що підтверджується
підписаними та скріпленими печатками
сторін Актами форми ДУ-6 (про вилучення
вагонів із робочого парку залізниць) та
не заперечується сторонами.

Позивач у позовні заяві та заяві про
збільшення розміру позовних вимог від
вказував, що відповідач дотримувався
умов договорів та перераховував
позивачу орендну плату, але, починаючи
з серпня 2010 року, відповідач припинив
вносити орендну плату, проте
продовжував користуватися
напіввагонами за договором № 010 до
грудня 2010 року без сплати орендної
плати. При цьому, до 16.06.2011 у
користуванні відповідача знаходились
вагоно-цистерни за договором № 007, за
які орендна плата не вноситься.

27 жовтня 2010 року позивач листом вих. №
НЗ-1-3/746 повідомив відповідача про
необхідність повернення в найкоротші
терміни орендованих вагонів на станцію
приписки Дарниця для передачі їх в
робочий парк залізниці у зв'язку з
закінченням 01.11.2010 терміну дії
договорів оренди № 007 від 22.05.2009 та № 010
від 06.07.2009 та попередив, що у разі
затримки повернення вагонів до
робочого парку, відповідач повинен
буде сплатити позивачеві неустойку,
еквівалентну сумі орендної плати за
весь час затримки на підставі пункту 8.3
договорів оренди.

Оскільки відповідач не виконував
належним чином свої зобов'язання щодо
сплати орендної плати за Договорами
оренди № 007 та № 010 позивач звернувся з
даним позовом та просив стягнути 7 388
587,42 грн., в тому числі 6 873 063,56 грн. боргу
та 515 523,86 грн. пені. Згідно заяви про
збільшення розміру позовних вимог від
04.07.2011 № Мюр-0106, за договором № 007 борг
складає 6 307 503,63 грн.: орендна плата -
3357804,68грн. (з ПДВ) за вересень, жовтень,
листопад, грудень 2010 р. та неустойка за
січень, лютий, березень, квітень,
травень, червень 2011 р. - 2525483,63грн. (з ПДВ),
пеня - 424245,13грн.

За договором № 010 борг складає 1081083,79
грн.: орендна плата - 641601,07 грн. (з ПДВ) за
жовтень 2010 р. та неустойка за листопад
2010 р. - 348174,18 грн. (з ПДВ), пеня - 91308,54 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог про
стягнення орендної плати в розмірі
3999405,75 грн., в т.ч. 3357804,68 грн. -
заборгованість за договором № 007 за
період з вересня по грудень 2010 року та
641601,07 грн. - заборгованість за договором
від 06.07.2009р. № 010 за жовтень 2010 року. Суд
погодився з розрахунком позивача в
частині нарахування неустойки за
невчасне повернення вагонів в розмір
2873657,81 грн., в т.ч. 2 525 483,63 грн. - неустойка
за договором № 007 за період з січня по
червень 2011 року та 348 174,18 грн. -
неустойка за договором № 010 за листопад
2010 року, а також пені за порушення
строків сплати орендної плати в сумі 410
491,28 грн., нарахованої в межах
шестимісячного строку прострочення
згідно частини 6 статті 232
Господарського кодексу України.

Згідно приписів статті 785 ЦК у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших я вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Згідно п.п. 9.1, договір № 007 діє з моменту
підписання для вагонів акту форми ДУ-6
до 31.12.2010, а договір № 010 до 01.11.2010. За
змістом п.п. 9.5 дія договору оренди
припиняється внаслідок закінчення
строку, на який його було укладено.

У матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження пролонгації укладених
договорів згідно п. 9.2 договору та ст. 764
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

У позовній заяві з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог, позивач
просив стягнути орендну плату за
період вересень-грудень 2010 року в сумі 3
357 804,68 грн. за договором № 007 та за
жовтень 2010 року в сумі 641601,07 грн. за
договором № 010.

Враховуючи, що строк дії договору № 007
закінчився 31.12.2010, договору № 010 - 01.11.2010,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку що відповідач зобов'язаний
сплатити орендну плату відповідно до
його умов за користування вагонами по
грудень 2010 року включно, а за договором
№ 010 - по жовтень 2010 року включно.

З метою встановлення обставин справи
щодо обґрунтованої суми боргу,
заявленої до стягнення неустойки та
пені у даній справі було призначено
судову економічну експертизу. За
результатами, судової експертизи було
складено висновок судово-економічної
експертизи № 11430/11431/11-44 від 15.05.2012.

Також було призначено додаткову
судово-економічну експертизу, за
результатами якої було складено
висновок судово-економічної
експертизи № 1277/1278/13-45 від 06.09.2013 р.

У мотивувальних частинах висновків
судових експертиз було встановлено, що
згідно довідки № 6403745 технологічного
центру СЦПЗЗ по обробці перевізних
документів ЄТехПД, копій "переліків по
клієнту ТОВ "БК "Трансбудінвест" (по
шифру 204) та відповідних
накопичувальних карток, за період -
серпень-грудень 2010 року відповідач
сплатив на користь позивача орендну
плату на виконання умов договорів № 007
та № 010, та яка була зарахована
залізницею в рахунок оплати: 500511,53 грн.
(серпень 2010 року), 1311009,07 грн. (вересень
2010 року), 299286,00 грн. (листопад 2010 року). За
період вересень-грудень 2010 року
позивачем в рахунок сплати боргу
зараховано 1610295,07 грн.

Разом з тим, за вказаний період
(вересень-грудень 2010 року) відповідачем
було сплачено орендної плати в сумі 1 700
000 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями. При цьому, заборгованість
відповідача станом на вересень 2010 року
складала 258433,15 грн.

Згідно розрахунку орендної плати на
підставі п. 3.1 договорів, який був
наданий позивачем, орендна плата по
договору за спірний період -
вересень-грудень 2010 року була
нарахована та складала: у вересні 2010
року за договором № 007 - 780954,16 грн., у
жовтні 2010 року - 784858,91 грн., у листопаді
2010 року - 787213,43 грн., у грудні 2010 року -
793511,28 грн. Всього було нараховано 3 146
537,78 грн. за договором № 007.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджена часткова сплата
відповідачем заборгованості за період
вересень-грудень 2010 року в сумі,
нарахована орендна плата складає 3 146
537,78 грн., суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення орендної плати в сумі 1 794 679,86
грн. (258433,15 + 780954,16 - 1311009,07 + 784858,91 + 787213,43 -
299286,00 + 793511,28). При цьому, нарахування
орендної плати у жовтні 2010 року за
договором № 010 в сумі 641601,07 грн. не
підтверджена первинними документами,
про що зазначено у висновку судової
експертизи.

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо вій не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом
щодо окремих видів зобов'язань може
бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

За змістом п.п. 8.5 за несвоєчасну сплату
орендної плати орендар зобов'язаний
сплатити орендодавцеві пеню у розмірі
0,3% від суми заборгованості, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день сплати.

Позивачем нарахована пеня згідно п. 8.5
договору оренди № 007 та договору оренди
№010 в сумі 424245,13 грн. та 91308,54 грн.
відповідно.

У Висновку додаткової
судово-економічної експертизи №
1277/1278/13-45 від 06.09.2013, експерт дійшов
висновку, що заборгованість по сплаті
пені, передбаченої п. 8.5 договору оренди
вантажних вагонів № 007 від 22.05.2009 за
період: вересень, жовтень, листопад,
грудень 2010 року, січень, лютий,
березень, квітень, травень, червень 2011
року підтвердити не видається за
можливе. Також не видається за можливе
підтвердити заборгованість по сплаті
пені, передбаченої п. 8.5 договору оренди
вантажних вагонів № 010 від 06.07.2009 за
період: жовтень, листопад 2010 року.

Позивач у своєму розрахунку також не
навів період за який він нарахував
пеню, зазначивши лише кількість днів
прострочення.

Проте, матеріалами справи
підтверджується сплата відповідачем
орендної плати у період дії договорів
оренди як з порушенням строку та не в
повному обсязі так і з переплатою за
відповідні періоди, у зв'язку з чим суд
не погодився із розрахунком позивача
по пені.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення пені, передбаченої п. 8.5
договорів оренди, також не навів її
обґрунтованого розрахунку.

Статтею 63 ГПК України передбачено, що у
позовній заяві має бути зазначений,
зокрема, обґрунтований розрахунок
стягуваної чи оспорюваної суми.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову в позові в частині стягнення
пені, передбаченої п. 8.5 договорів
оренди з огляду на її
необґрунтованість.

У пунктах 4.6 сторони погодили, що
орендар зобов'язаний по закінченню
терміну дії договору в той же день
повернути орендодавцеві орендоване
майно у належному стані, не гіршому ніж
на момент передачі його в оренду, з
врахуванням фізичного зносу та
підписати Акт здачі-приймання вагонів.

Відповідно до п. 8.3 Договорів оренди №
007 та № 010 в разі затримки з вини
орендаря повернення вагонів
орендодавцеві в обумовлений договором
термін орендар сплачує орендодавцеві
неустойку, еквівалентну сумі орендної
плати за весь термін затримки.

Відповідач в обумовлені договорами
оренди строки вагони не повернув, що
підтверджено актами форми ДУ-6. Разом з
тим, строк договору № 007 закінчився
31.12.2010, а договору № 010 закінчився 01.11.2010,
у зв'язку з чим умови вказаних
договорів закінчили свою дію для
сторін з зазначених дат, а отже у суду
були відсутні підстави для
застосування до спірних правовідносин
умов вказаних договорів оренди в
частині стягнення договірної
неустойки, передбаченої п. 8.3.

За вказаних обставин, апеляційний
господарський суд визнав помилковим
висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення неустойки в сумі 2 873 657,81 грн.,
враховуючи, що підставою позову
визначено саме умови п. 8.3 договорів
оренди.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст.
1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
вважає, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99,
101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази; належним чином
проаналізував відносини сторін та
дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи, доводи касаційної скарги їх не
спростовують, а тому підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного судового
рішення у справі не вбачається.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 у справі
№ 57/128 Господарського суду міста Києва
залишити без змін.

Головуючий суддя
Полянський А.Г.

Судді
Кравчук Г.А.

Мачульський Г.М.