ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.2014 Справа № 920/1107/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Левченка П.І. при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/1109/14

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІТРЕЙД», м. Київ,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Жовтневе
Білопільського району Сумської
області,

про стягнення 799,56 грн.

За участю представників сторін:

позивача - Щерба Т.М., довіреність № 5
від 01.01.2014 року,

відповідача - ОСОБА_1

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 799,56 грн., яка
виникла станом на 28.05.2014 року, у зв'язку
з невиконанням відповідачем умов
договору поставки № С/77 від 27.05.2013 року,
укладеного між сторонами, та
відшкодувати витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1827 грн.

10.07.2014 року позивач подав суду заяву про
зменшення позовних вимог, в якій у
зв'язку зі сплатою відповідачем суми
основного боргу, просить суд стягнути з
відповідача на свою користь витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

На підставі вимог частини четвертої
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
розглядає справу з урахуванням заяви
позивача про зменшення розміру
позовних вимог.

Відповідач подав відзив № 18 від 07.07.2014
року на позовну заяву, в якому проти
позову заперечує та просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
посилаючись на відсутність
заборгованості перед позивачем за
договором поставки № С/77 від 27.05.2013
року.

Також відповідач у своєму відзиві на
позов зазначає, що він за отримані
товарно-матеріальні цінності за даним
договором з позивачем розраховувався
через його представників шляхом
передачі готівки і отримання від них
квитанції до розписки про отримання
грошей, з зазначенням дати та суми
отриманої готівки в оплату за
поставлений товар, які в послідуючому,
як випливає з позовної заяви,
оприбутковувались по касовому апарату
ТОВ «ДІТРЕЙД».

І відповідно до зазначеного,
відповідач розраховувався з позивачем
поступово, при наявності готівкових
коштів, і тільки за умови прибуття його
представника.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
поставки № С/454, відповідно до
підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 якого позивач
зобов'язується передати у власність
відповідача продукцію (далі товар) в
асортименті, кількості та за цінами,
зазначеними в товарно-транспортних
накладних, а відповідач в свою чергу
зобов'язується прийняти та оплатити
вартість товару за умовами даного
договору.

За умовами підпункту 4.1 пункту 4 даного
договору, відповідач зобов'язаний
здійснити оплату за товар по кожній
окремій накладній шляхом
безготівкового переказу грошових
коштів на поточний рахунок позивача,
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з моменту поставки кожної партії
товару.

Згідно з пунктом 3 зазначеного
договору, поставка товару здійснюється
партіями на умовах DDP - поставка до
пункту призначення (склад чи магазин
покупця (відповідача), що знаходиться
за адресою: м. Білопілля Сумської
області, АДРЕСА_1), згідно з
Міжнародними правилами тлумачення
торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010.
Поставка здійснюється автотранспортом
позивача, або за бажанням відповідача
шляхом самовивозу. Постачальник
(позивач) поставляє товар партіями на
протязі 48 (сорока восьми) годин, на
підставі попередньої заявки, що
подається замовником (відповідачем) не
пізніш як за два робочі дні до
передбачуваної дати поставки.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ним на виконання умов
договору поставки № С/77 від 25.07.2013 року,
відповідно до товарно-транспортних
накладних № С0807314 від 07.08.2013 року, №
С0807315 від 07.08.2013 року, № С0814332 від 14.08.2013
року, № С0821345 від 21.08.2013 року, № С1113358 від
13.11.2013 року, № С1120407 від 20.11.2013 року, №
С1120408 від 20.11.2013 року та № С1127369 від
27.11.2013 року поставив відповідачеві
товар на загальну суму 9456,75 грн., проте
відповідач не виконав умов укладеного
між сторонами договору, не оплатив в
установлений договором термін
отриманий товар.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт поставки позивачем товару на
склад відповідача підтверджується
вищеназваними товарно-транспортними,
зазначені первинні документи містять
відомості щодо найменування
відпущеного товару, його кількість,
ціну та підписані представниками
сторін.

Відповідачем в судовому засіданні не
заперечується факт отримання ним
товару від позивача. При цьому
відповідач зазначає, що ним здійснено
оплату поставленого товару за
договором поставки № С/77 від 27.05.2013
року, що підтверджується копією
квитанції до розписки про отримання
готівки в сумі 331,16 грн. від 24.06.2014 року
та копією квитанції до розписки про
отримання готівки в сумі 468,40 грн. від
01.07.2014 року.

Зазначені грошові кошти в сумі 331,16 грн.
та в сумі 468,40 грн. відповідачем 24.06.2014
року та 01.07.2014 року передані позивачеві
через його представників шляхом
передачі готівки і отримання від них
квитанції до розписки про отримання
грошей, які в послідуючому
оприбутковувались по касовому апарату
позивача.

З наведеного випливає, що відповідач
здійснив погашення боргу перед
позивачем на суму 331,16 грн. 24.06.2014 року в
день подачі останнім позову до
Господарського суду Сумської області
про стягнення даної заборгованості (до
порушення провадження у даній справі)
та на суму 468,40 грн. 01.07.2014 року після
порушення провадження у даній справі.

Позивачем здійснено оприбуткування
переданих відповідачем грошових
коштів фіскальними чеками № 17345 від
09.07.2014 року на суму 331,16 грн. та № 17356 від
10.07.2014 року на суму 468,40 грн., тобто
значно пізніше ніж ці кошти було
передано відповідачем позивачеві
через його уповноваженого
представника.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини та
приймаючи до уваги, що відповідачем
фактично здійснено розрахунок за
отриманий товар перед позивачем на
суму 331,16 грн. 24.06.2014 року (до порушення
провадження у даній справі), то в
задоволенні позовних вимог позивача в
цій частині суд відмовляє, а стосовно
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за поставлений товар на
суму 468,40 грн., які сплачені
відповідачем після порушення
провадження у даній справі,
провадження у справі підлягає
припиненню на підставі пункту 1-1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача пропорційно сумі
заборгованості, сплаченій ним після
порушення провадження у даній справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, пунктом 1-1 статті 80 та
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача заборгованості за
отриманий товар в сумі 331,16 грн.

2. В частині позовних вимог щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за отриманий товар в
сумі 468,40 грн. провадження у справі
припинити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (48854, Сумська область,
Білопільський район, АДРЕСА_2,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІТРЕЙД» (04112, м.
Київ, вул. Куренівська, 14Б,
ідентифікаційний код 38518542) витрати по
сплаті судового збору в сумі 1070,30 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.07.2014 року

Суддя П.І. Левченко