ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"01" липня 2014 р.
Справа № 911/1683/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетта», м. Київ,

до відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спар-Центр», м. Вишневе
Києво-Святошинського району,

про стягнення 16 026,21 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Римська А.П.,
уповноважена, довіреність від 08.04.2014р.

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Бетта», м. Київ,
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр», м.
Вишневе Києво-Святошинського району, в
якому просить суд стягнути з
відповідача 16 026,21 грн. заборгованості
за договором поставки від 05.04.2011р. №465-К,
з яких: 15 970,21 грн. основного боргу, пеня
в сумі 45,50 грн. та 3% річних в сумі 10,50
грн., та покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на виконання умов договору
поставки від 05.04.2011р. №465-К поставив, а
відповідач прийняв товар згідно
видаткових накладних, проте, в
порушення умов договору, відповідач за
отриманий товар не розрахувався, в
результаті чого за відповідачем
рахується залишок заборгованості в
розмірі 15 970,21 грн. Крім того, позивач
стверджує, що у зв'язку із
простроченням грошового зобов'язання,
з відповідача належить до стягнення
пеня в сумі 45,50 грн. та 3% річних в
розмірі 10,50 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.05.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/1683/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 03.06.2014р.

Відповідач в судові засідання 03.06.2014р.,
17.06.2014р. та 01.07.2014р. не з'явився, вимоги
ухвал суду від 07.05.2014р., від 03.06.2014р. від
17.06.2014р. не виконав, відзив на позов та
витребувані судом документи не подав.
Ухвалами господарського суду
Київської області від 03.06.2014р. та від
17.06.2014р. розгляд справи відкладався.

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду справи у разі виконання судом
вимог частини першої ст. ст. 87, 64 ГПК
України.

Суд, у відповідності до вимог ст.ст. 64, 87
ГПК України, направляв відповідачу на
належну адресу, вказану у позовній
заяві, яка відповідає даним Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
(Спеціальний витяг з Єдиного
державного реєстру від 16.06.2014р.
залучено до матеріалів справи), копії
ухвал господарського суду від 07.05.2014р.
від 03.06.2014р. та від 17.06.2014р.
рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до пункту 3.9.2 вказаної
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи обмежений статтею 69 ГПК
України строк розгляду справи, те, що
всі особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлялися судом про
дату, час та місце судового розгляду, та
те, що матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті, відповідно до
права суду, наданого його ст. 75 ГПК
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Бетта», м.
Київ (далі по тексту - ТОВ «Бетта»), до
відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр», м.
Вишневе Києво-Святошинського району
(далі по тексту - ТОВ «Спар-Центр»),
вислухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно вивчивши
наявні у матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, зокрема, з
правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) й сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

Підставою виникнення взаємних прав та
обов'язків сторін у справі є укладений
05.04.2011р. між ТОВ «Бетта» (постачальник)
та ТОВ «Спар-Центр» (покупець) Договір
поставки №465-К (далі - Договір), згідно
якого постачальник зобов'язується
доставити в зазначене покупцем місце
товар народного споживання (далі -
товар) та передати його у власність
покупця згідно Специфікації (Додаток
до Договору) або згідно видаткової
накладної, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити доставлений товар
на умовах, передбачених Договором.
Відповідно до умов Договору:

- вартість товару і строки
конкретної поставки визначаються в
накладних, які є невід'ємною частиною
даного Договору (пункт 1.3. Договору);

- постачальник здійснює доставку
замовленого товару самостійно в
торгівельну точку покупця (пункт 2.1.
Договору);

- строк, порядок і форма
розрахунків: покупець зобов'язаний
оплачувати поставлений товар кожні 14
календарних днів за реалізований
покупцем товар на розрахунковий
рахунок постачальника в національній
валюті України (пункт 2.2. Договору);

- приймання-передача товару,
вказаного в пункті 1.1. даного Договору,
здійснюється за участю представників
сторін. Про що виконується відмітка у
відповідній накладній. Сторони дійшли
згоди, що перехід права власності на
товар здійснюється в момент підписання
покупцем накладної (пункт 2.4. Договору);

- покупець зобов'язаний кожні 14
календарних днів надавати
постачальнику письмові відомості
(звіт) про наявність залишків товару у
покупця (пункт 2.7. Договору);

- при несвоєчасній оплаті товару
покупець виплачує продавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
невчасно здійсненого платежу за кожен
день прострочення (пункт 3.1. Договору);

- даний Договір вступає в силу з
моменту підписання і діє до 31.12.2011р., але
в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(пункт 7.1. Договору);

- якщо в термін не пізніше одного
календарного місяця до закінчення
встановленого строку дії даного
Договору жодна із сторін не заявила
своїх вимог про його розірвання, даний
Договір автоматично продовжується на
кожний наступний рік (пункт 7.3.
Договору).

В подальшому, 02.01.2012р. між ТОВ «Бетта»
(постачальник) та ТОВ «Спар-Центр»
(покупець) укладено Додаткову угоду до
Договору, в якій сторони погодили
викласти пункт 7.1. Договору в наступній
редакції: «Цей Договір набирає
чинності з дати його підписання
сторонами і діє до 31.12.2013р., але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.
Закінчення строку дії даного Договору
не звільняє сторін від зобов'язань, що
виникли протягом його дії.».

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки. Згідно положень статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як стверджує позивач, за період
липень-вересень 2013р. позивачем
поставлено, а відповідачем отримано
товар на загальну суму 16 493,55 грн., про
що свідчать копії підписаних
повноважними представниками та
засвідчених печатками обох сторін
видаткових накладних, а саме:

від 18.07.2013р. №Р-00001379 на суму 727,96 грн.,

від 19.07.2013р. №Р-00001374 на суму 1 315,18 грн.,

від 22.07.2013р. №Р-00001375 на суму 1 557,82 грн.,

від 22.07.2013р. №Р-00001377 на суму 1 057,13 грн.,

від 15.08.2013р. №Р-00000869 на суму 842,23 грн.,

від 15.08.2013р. №Р-00000870 на суму 1 264,08 грн.,

від 15.08.2013р. №Р-00000871 на суму 1 721,45 грн.,

від 15.08.2013р. №Р-00000872 на суму 858,46 грн.,

від 27.08.2013р. №Р-00001326 на суму 360,62 грн.,

від 20.09.2013р. №Р-00000777 на суму 2 178,64 грн.,

від 20.09.2013р. №Р-00001076 на суму 1 534,63 грн.,

від 23.09.2013р. №Р-00000694 на суму 1 712,59 грн.,

від 23.09.2013р. №Р-00000773 на суму 1 361,74 грн.,
належним чином засвідчені копії
видаткових накладних наявні в
матеріалах справи, а оригінали надані
позивачем для огляду в судовому
засіданні. Про належне виконання
позивачем своїх зобов'язань за
Договором свідчить також відсутність з
боку відповідача претензій та
повідомлень про порушення позивачем
умов Договору щодо поставки товару.

В силу вимог частини 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати.

При укладанні Договору сторони
визначили, що покупець зобов'язаний
оплачувати поставлений товар кожні 14
календарних днів за реалізований
покупцем товар на розрахунковий
рахунок постачальника в національній
валюті України.

Так, сторони погодили, що покупець
зобов'язаний кожні 14 календарних днів
надавати постачальнику письмові
відомості (звіт) про наявність залишків
товару у покупця (пункт 2.7. Договору).

Відповідач всупереч вимогам пункту 2.7
Договору звітів про наявність залишків
товару покупцю не надавав, за отриманий
товар не сплатив.

Аналізуючи умови договору поставки від
05.04.2011р., суд дійшов висновку, що сторони
в договорі не встановили конкретного
строку оплати товару, оскільки оплата
згідно договору має здійснюватись
кожні 14 днів за реалізований
відповідачем товар, при чому сторонами
не встановлено механізму визначення
суми, належної до оплати, в разі
неподання відповідачем звіту про
наявність залишків, та не встановлено
наслідків неподання відповідачем
звітів. Фактично в договорі визначена
можливість покупцю в односторонньому
порядку встановлювати та змінювати
строк оплати шляхом ухилення від
обов'язку подавати продавцю звіти про
залишки, на що продавець, згідно умов
договору не має механізмів впливу.

За таких обставин суд дійшов висновку
про необхідність застосування до
відносин сторін положень частини 1 ст.
692 ЦК України, відповідно до якої
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актом цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Зазначена позиція
кореспондується з позицією, викладеною
в пункті 1.7 Постанови Пленуму ВГСУ від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» та пункті 1
Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р.
№ 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права».

Порушення відповідачем умов пункту 2.7
Договору та неподання ним звітів про
наявність залишків товару не може бути
підставою для звільнення відповідача
від обов'язку оплатити отриманий товар.

З метою досудового врегулювання спору
позивач звертався до відповідача - ТОВ
«Спар-Центр» з письмовою грошовою
вимогою, в якій просив у семиденний
строк оплатити поставлений товар. Як
свідчать копії опису вкладення у
цінний лист від 30.01.2014р. та фіскального
чеку «Укрпошти» від 30.01.2014р. №0316, вимога
була надіслана відповідачу 30.01.2014р.
Суду не подано доказів того, що
відповідач надав відповідь на письмову
вимогу або її задовольнив та сплатив
позивачу грошові кошти.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання. Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як н підставу своїх
вимог і заперечень.

Суд ухвалами від 07.05.2014р., від 03.06.2014р. та
від 17.06.2014р. тричі зобов'язував
відповідача подати суду документи, що
підтверджують сплату відповідачем
грошових коштів за видатковими
накладними згідно Договору. Відповідач
відзив на позов суду не подав, доказів
належного виконання своїх зобов'язань
за Договором та сплати коштів за
поставлений товар не представив,
доказів пред'явлення позивачу
претензій та зауважень щодо кількості
та якості товару або доказів
повернення поставленого товару згідно
спірних видаткових накладних суду не
надав, відповідно доводи позивача не
спростував.

З огляду на викладене за поданими
документами суд достовірно встановив,
що товар було поставлено позивачем та
прийнято відповідачем і строк оплати
переданого товару є таким, що настав.

Таким чином, судом встановлено факт
порушення відповідачем - ТОВ
«Спар-Центр» своїх зобов'язань за
Договором щодо надання письмових
відомостей (звітів) про наявність
залишків товару у покупця та оплати
поставленого позивачем та
реалізованого відповідачем товару на
суму 16 492,53 грн., відповідно вимога
позивача про стягнення з відповідача
суми основного боргу є обґрунтованою,
матеріалами справи підтверджується та
підлягає задоволенню в заявленій сумі
15 970,19 грн.

У зв'язку із наявністю вказаної
простроченої заборгованості, позивач
просить суд стягнути з відповідача
пеню, передбачену пунктом 3.1 Договору, в
сумі 45,50 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно частини 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступені його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів. Відповідно до частини 6 ст. 232
ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що при
несвоєчасній оплаті товару покупець
виплачує продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
невчасно здійсненого платежу за кожен
день прострочення.

Крім того, у зв'язку із простроченням
відповідачем грошового зобов'язання,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 287,47 грн.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних не є
штрафними санкціями, а є способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. Зазначену позицію також
підтримує і Верховний Суд України
(постанова Верховного Суду України від
23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

За таких обставин, враховуючи:

- наявність у відповідача
простроченого боргового зобов'язання
перед позивачем;

-строк та порядок оплати товару,
встановлені Договором;

- відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, визначені
пунктом 3.1 Договору та статтями 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та встановлену постановою
правління НБУ 10.06.2013р. №209 "Про
регулювання грошово-кредитного ринку"
розмір облікової ставки НБУ;

- спосіб захисту майнового права
передбачений статтею 625 ЦК України та
виходячи з наступного розрахунку:

документнараховано, грн.строк оплати
(частина 1 ст. 692 ЦК України)фактично
сплачено, грн.основний борг,
грн.кількість днів простроченняпеня,
грн.3% річних, грн.видаткова накладна
від 18.07.2013р. №Р-7,9618.07.2013 727,96
видаткова накладна від 19.07.2013р. №Р-05,1819.07.2013р. 2 043,14 видаткова накладна
від 22.07.2013р. №Р-07,8222.07.2013р. 3 600,96
видаткова накладна від 22.07.2013р. №Р-07,1322.07.2013р. 4 658,09 видаткова накладна
від 15.08.2013р. №Р-2,2315.08.2013р. 5 500,32
видаткова накладна від 15.08.2013р. №Р-04,0815.08.2013р. 6 764,40 видаткова накладна
від 15.08.2013р. №Р-000008711 721,4515.08.2013 8 485,85
видаткова накладна від 15.08.2013р.
№Р-8,4615.08.2013р. 9 344,31 видаткова
накладна від 27.08.2013р. №Р-0,6227.08.2013р.
9 704,93 видаткова накладна від 20.09.2013р.
№Р-000010671 534,6320.09.2013р. 11 239,56 видаткова
накладна від 20.09.2013р. №Р-08,6420.09.2013р. 13 418,20 видаткова накладна
від 23.09.2013р. №Р-000006941 712,5923.09.2013р. 15 130,79
видаткова накладна від 23.09.2013р. №Р-01,7423.09.2013р. 16 492,53 оплата 522,3415 970,1911
днів (03.02.2014-13.02.2014*)62,5714,44всього 15 970,19
62,5714,44* за заявлений позивачем період

судом встановлено, що за заявлений
позивачем період з 03.02.2014р. по 13.02.2014р.
сумарна заборгованість, яка належить
до стягнення з відповідача на користь
позивача становить 16 047,20 грн., з яких:
основний борг в розмірі 15 970,19 грн., пеня
в сумі 62,57 грн. та 3% річних в сумі 14,44 грн.

Позивачем заявлено до стягнення всього
16 026,21 грн., в тому числі: 15 971,21 грн.
основного боргу, 3% річних в сумі 10,50 грн.
та пеня в сумі 45,50 грн. Заява про
збільшення розміру позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України позивачем не
подавалась, суд, приймаючи рішення, не
може виходити за межі позовних вимог,
за таких обставин позов підлягає
задоволенню повністю в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
позивача, суд вважає вимоги позивача
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню. Суд приймає
рішення про стягнення з відповідача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетта» на користь
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр» 16 026,21
грн. заборгованості за Договором
поставки від 05.04.2011р. №465-К, з яких: 15 971,21
грн. основного боргу, 3% річних в сумі 10,50
грн. та пеня в сумі 45,50 грн., та у
відповідності до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
частиною 1 ст. 11, ст. 16, частиною 1 ст. 509,
ст. ст. 525, 526, частиною 1 ст. 530, частиною 1
ст. 546, ст. 549, частиною 2 ст. 614, частиною 2
ст. 625, ст. ст. 627, 712 Цивільного кодексу
України, частиною 1 ст. 173, частиною 1 ст.
179, частиною 1 ст. 181, ст. 230, частинами 4, 6
ст. 231, частиною 6 ст. 232, частиною 2 ст. 343
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 2 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст. ст.
33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетта» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спар-Центр» (08132, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.
Ломоносова, буд. 1, )

на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетта» (01014, м. Київ,
вул. Струтинського, буд. 6, )

15 971,19 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот
сімдесят одну гривню дев'ятнадцять
копійок) основної заборгованості,

45,50 грн. (сорок п'ять гривень п'ятдесят
копійок) пені,

10,50 грн. (десять гривень п'ятдесят
копійок) трьох відсотків річних,

1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень нуль копійок)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 09.07.2014р.