ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.Справа № 922/1204/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Технологічної групи
"Екіпаж" (м. Харків) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Екіпаж" (м.
Орел, Російська Федерація) про
стягнення 442089,34 руб. РФ за участю
представників сторін:

позивача - Корольчук Ю.Ю. (довіреність
від 26.03.2014 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю Технологічна група
"Екіпаж", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екіпаж" на свою
користь заборгованість, яка виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за контрактом №008/01-ВЄД-11,
укладеним між сторонами 12.04.2011 р.
Відповідно вимог позовної заяви,
заявлена до стягнення сума
заборгованості становить 442089,34
російських рублів, з яких 432873,00 руб. РФ -
заборгованість по сплаті поставленої
продукції, 9216,34 руб. РФ - штрафу (пені).
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання
передбачені контрактом №008/01-ВЄД-11 від
12.04.2011 р. щодо своєчасної оплати за
поставлений товар. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

Порушуючи провадження у справі, суд
дійшов висновку щодо підсудності даної
справи Господарському суду
Харківської області на підставі
наступного.

За статтею 76 Закону України "Про
міжнародне приватне право" суди можуть
приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом, зокрема у випадку, якщо
сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків
виключної підсудності у справах з
іноземним елементом, передбачених у
статті 77 цього Закону. Таким чином, якщо
сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків
виключної підсудності (пункт 1 частини 1
статті 76 Закону України "Про міжнародне
приватне право") спір підлягає
вирішенню в господарських судах
України з урахуванням вимог розділу III
ГПК.

Дослідивши документи, долучені до
позовної заяви, суд встановив, що
відповідно до п. 9.2 Контракту №008/01-ВЄД-11
від 12.04.2011 р., якщо сторони не можуть
дійти до згоди протягом 30 днів з дня
перших переговорів, то ця розбіжність
повинна бути врегульована у
Господарському суді м. Харкова згідно
законодавства України.

23 травня 2014 року за вх. № 17042 до
канцелярії господарського суду від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву,який було долучено до матеріалів
справи.

27 травня 2014 року за вх. №17446 до
канцелярії суду від Арбітражного суду
Орловської області надійшов лист про
виконання судового доручення
Господарського суду Харківської
області з додатком.

23 червня 2014 року за вх. №21041 до
канцелярії суду від представника
позивача надійшла заява про зменшення
позовних вимог (про відмову від
позовних вимог в частині стягнення
грошової заборгованості та про
збільшення позовних вимог в частині
стягнення штрафу), в якій він просить
припинити провадження в частині
стягнення з ТОВ "Екіпаж" на користь
позивача 432873,00 руб. РФ - заборгованості
по сплаті поставленої продукції, а
також стягнути з ТОВ "Екіпаж" на користь
ТОВ Технологічної групи "Екіпаж" 37415,92
руб. РФ, що складає еквівалент 11485,19 грн.
(з урахуванням офіційного курсу гривні
до російських рублів, встановленого
НБУ на дату подачі позову 31.03.2014 р.: 10
рублів = 3,0696 грн.), штрафу за несвоєчасну
сплату поставленої продукції згідно
митної декларації ЕК10АА №807130000/2013/000419
від 20.12.2013 р. (форма МД-2), специфікації
№32 від 17.12.2013 р. до контракту №008/01-ЗЕД-11
від 12.04.2011 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 23.06.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог (про
відмову від позовних вимог в частині
стягнення грошової заборгованості та
про збільшення позовних вимог в
частині стягнення штрафу).

Суд, розглянувши заяву представника
позивача зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
після відкриття провадження у справі
відповідачем було сплачено на користь
позивача грошові кошти у розмірі 432873,00
руб. РФ, що підтверджується копіями
платіжних доручень (арк. справи 73 - 79),
копіями меморіальних ордерів та
банківських виписок по особовому
рахунку ТОВ Технологічної групи
"Екіпаж".

У зв'язку з сплатою відповідачем боргу
у сумі 432873,00 руб. РФ, суд вважає за
необхідне провадження у справі
припинити в цій частині на підставі п.
1-1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає
вищезазначену заяву до розгляду в
частині стягнення з відповідача ТОВ
"Екіпаж" на користь ТОВ Технологічної
групи "Екіпаж" 37415,92 руб. РФ (еквівалент
11485,19 грн.), штрафу за несвоєчасну сплату
поставленої продукції згідно митної
декларації ЕК10АА №807130000/2013/000419 від
20.12.2013 р. (форма МД-2), специфікації №32
від 17.12.2013 р. до контракту №008/01-ЗЕД-11 від
12.04.2011 р. та подальший розгляд справи
ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник відповідача в судове
засідання 23.06.2014 р. не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив. Про
час і місце слухання справи був
повідомлений належним чином
відповідно до ст.ст 5, 15 Гаазької
конвенції про вручення за кордоном
судових та позасудових документів.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
вислухавши уповноваженого
представника відповідача, судом
встановлено наступне.

12.04.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю Технологічної групи
"Екіпаж" (продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Екіпаж"
(покупець) було укладено контракт
№008/01-ВЄД-11 від 12.04.2011 р.

Згідно п. 1.1. контракту сторони
визначили його предмет, згідно з яким
позивач (як продавець) продає, а
відповідач (як покупець) придбає
електрозахисті засоби та приладдя
(надалі - продукція, товар), партіями,
згідно специфікацій (додатків до цього
контракту), які є невід'ємними
частинами контракту.

Згідно п.2.1. контракту, покупець купує
продукцію в асортименті, кількості та
за цінами, зазначеними у специфікації
(додатку до контракту) на кожну партію
продукції.

Згідно п.3.1. контракту, строк та умови
поставки обумовлюються для кожної
партії продукції та зазначаються в
специфікації. Тлумачення умов поставки
згідно ІНКОМТЕРС-2000.

Згідно п.4.2. контракту, оплата за
продукцію здійснюється в рублях
Російської Федерації, за кожну партію
продукції протягом 90 (дев'яноста)
календарних днів з дати поставки
продукції. Датою поставки вважається
дата оформлення експортної вантажної
митної декларації.

Згідно п.4.2. контракту оплата
здійснюється на підставі специфікації
та наданого рахунку-фактури.

Оцінивши контракт, з якого виникли
права та обов'язки сторін, суд дійшов
висновку, що укладений між сторонами
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
§3 глави 54 Цивільного кодексу України
та §1 глави 30 Господарського Кодексу
України.

Факт відвантаження позивачем та
прийняття відповідачем товару,
вартість поставленого товару і
настання терміну оплати
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями митної декларації
(форма МД-2) ЕК10АА № 807130000/2013/000419 від
20.12.2013р., перевізного документу на
багаж, вантажобагаж АВ №764488,
специфікації №32 від 17.12.2013 р. (додаток
до контракту), а також акту звірки
взаємних розрахунків від 27.03.2014 р.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі,
поставив відповідачеві товар на
загальну суму 432873,00 руб. РФ, проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України, та умов
контракту №008/01-ВЄД-11 від 12.04.2011 р., не
оплатив за отримані товари до подачі
позовної заяви ТОВ Технологічної групи
"Екіпаж" до суду.

Відповідачем було порушено вказані
норми законодавства та умови
контракту, чим порушено права та
законні інтереси позивача, що стало
підставою для звернення позивача до
господарського суду в порядку ст.ст. 1, 4
ГПК України.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до положень ст. 53 Конвенції
ООН "Про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів" від 11 квітня
1980 року, покупець зобов'язаний сплатити
вартість товару і прийняти поставку
товару згідно з вимогами договору та
цієї Конвенції.

Згідно до приписів ст. 62 Конвенції ООН
"Про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів" від 11 квітня
1980 року продавець може вимагати від
покупця сплати ціни, прийняття
поставки або виконання ним інших
зобов'язань, якщо тільки продавець не
вдався до засобу правового захисту, не
сумісного з такою вимогою.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Приписами частини 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Положеннями частини 2 статті 217 ГК
України визначено, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні санкції
(неустойка, штраф, пеня - частина 1
статті 230 ГК України);
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 7.2 контракту, якщо
покупець не здійснив оплату у строки
згідно п. 4.2., покупець сплачує продавцю
штраф у розмірі 0,3% від вартості
отриманої несплаченої продукції за
кожний день прострочки.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок штрафу за несвоєчасну
сплату поставленої продукції згідно
митної декларації ЕК10АА №807130000/2013/000419
від 20.12.2013 р. (форма МД-2), специфікації
№32 від 17.12.2013 р. до контракту №008/01-ЗЕД-11
від 12.04.2011 р., суд дійшов висновку, що
позовна вимога щодо стягнення з
відповідача штрафу в сумі 37415,92 руб. РФ
(еквівалент 11485,19 грн.) підлягає
задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 2661,42 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
Конвенції про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах,
Закону України "Про приєднання України
до Конвенції про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах", ст.
ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екіпаж" (302040,
Російська Федерація, м. Орел, вул.
Лєскова, 19; Код ОКПО 14425884; основний
державний реєстраційний номер 044)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Технологічної групи
"Екіпаж" (61001, м. Харків, МСП, вул.
Єнакіївська, 4; код ЄДРПУО 21191464) штраф за
несвоєчасну сплату поставленої
продукції згідно митної декларації
ЕК10АА №807130000/2013/000419 від 20.12.2013 р. (форма
МД-2), специфікації №32 від 17.12.2013 р. до
контракту №008/01-ЗЕД-11 від 12.04.2011 р. у
розмірі 37415,92 руб. РФ (еквівалент 11485,19
грн.), та судовий збір в сумі 2661,42 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення з відповідача
основної заборгованості по сплаті
поставленої продукції в розмірі 432873,00
російських рублів провадження у справі
припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.07.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова