КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа№ 910/2272/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 17.06.2014
року по справі № 910/2272/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на рішення господарського
суду міста Києва від 22.04.2014 року
(оформленого відповідно до ст. 84 ГПК
України 28.04.2014 року) по справі № 910/2272/14
(суддя - Паламар П.І.)

За позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-енергія"

про стягнення неустойки, сум за
прострочення виконання боржником

грошового зобов'язання, у
сумі 188 577,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-енергія" про
стягнення з відповідача пені у сумі 138
379,42 грн. та 3 % річних у сумі 50 198,23 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 року у справі № 910/2272/14
позов задоволено частково, стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-енергія" на
користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 17 607,57 грн.
три проценти річних з простроченої
суми, 18 767,99 грн. пені, 2 228,95 грн. витрат по
оплаті судового збору. У позові в іншій
частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, позивач, дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", звернувся
з апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду та
просить скасувати рішення в частині
відмови в стягненні пені, 3 % річних та
прийняти в цій частині нове, яким позов
задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Розпорядженням в.о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
22.05.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/2272/14 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2014 року по
справі № 910/2272/14 прийнято апеляційну
скаргу дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до провадження і
призначено перегляд рішення
зазначеною колегією на 17.06.2014 року.

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-енергія" на
підставі ст. 96 ГПК України надано до
суду відзив на апеляційну скаргу, в
якому відповідач просить у задоволенні
апеляційної скарги позивача на рішення
господарського суду міста Києва від
22.04.2014 року у справі № 910/2272/14 відмовити
повністю, а рішення залишити без змін.

Представник позивача був присутній в
судовому засіданні та надавав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 року скасувати в
частині відмови в стягненні пені, 3 %
річних та прийняти в цій частині нове,
яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому
засіданні надавали свої пояснення та
просили рішення господарського суду
міста Києва від 22.04.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
22.04.2014 року по справі № 910/2272/14 - слід
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

20.12.2010 року між дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник, позивач) та товариством
з обмеженою відповідальністю
"Брок-енергія" (покупець, відповідач)
був укладений договір № 06/10-2602-ТЕ-29 про
закупівлю природного газу за державні
кошти (а.с. 24-30).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язується прийняти і
оплатити газ в обсягах, зазначеному у п.
1.2 цього договору.

Постачальник передає покупцеві з 01.01.2011
року по 31.12.2011 року природний газ з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 15 094 тис.
куб. м. (п. 1.2. договору).

Пункт 3.1. передбачає, що ціна за 1000 куб.м.
природного газу становить 840,196 грн. без
урахування податку на додатну
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою
20%.

Крім того, тариф на транспортування
газу магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00 грн., крім того ПДВ
- 20 %.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
1091,00 грн. крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ
- 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 16 467 554,00
грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 19
761 064,80 грн.

У пункті 4.1 договору зазначено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

При невиконання покупцем вимог,
передбачених п. 4.1 цього договору,
постачальник має право обмежити або
припинити постачання газу покупцеві (п.
4.2. договору).

Строк дії договору відповідно до умов
п. 10.1 договору встановлений з моменту
його підписання сторонами і діє в
частині поставки газу з 1 січня 2011 року
до 31 грудня 2011 року, в частині
проведення розрахунків -до їх повного
здійснення.

Укладений між сторонами у справі
договір № 06/10-2602-ТЕ-29 від 20.12.2010 року, є
за своєю правовою природою договором
купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За умовами частини першої статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В силу вимог частини 1 статті 193
Господарського кодексу України та
статті 526 Цивільного кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Аналогічна норма міститься у статті 509
Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини першої
статті 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини першої статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається з актів
передачі-приймання природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання від 31 січня 2011
року, від 28 лютого 2011 року, від 31 березня
2011 року, від 30 квітня 2011 року, від 31
травня 2011 року, від 30 червня 2011 року, від
31 липня 2011 року, від 31 серпня 2011 року,
від 30 вересня 2011 року позивачем
передано відповідачу протягом
січня-вересня 2011 року 10030616 м3
природного газу вартістю 13 132 082,50 грн.
(а.с. 14-23).

Як слідує з пояснень представника
позивача відповідач оплатив одержаний
природний газ у повному обсязі з
порушенням строків, встановлених
договором.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, що на виконання постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від
11.06.2012 року, між сторонами у справі та
Територіальним органом Казначейства у
Сумській області, Головним фінансовим
управлінням Сумської
облдержадміністрації, Управлінням
фінансів Охтирської міської ради,
Управлінням житлово-комунального
господарства Охтирської міської ради,
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" укладений договір
про організацію взаєморозрахунків №
29/517-ГУ, предметом якого була
організація та проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від 11
червня 2012 року "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (а.с. 63-64).

Відповідно до умов указаного вище
договору сторони дійшли згоди погасити
заборгованість відповідача перед
позивачем за спірним договором у
розмірі 150 000,00 грн. за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету
місцевому бюджету м. Охтирка для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню. Докази сплати
підтверджуються платіжним дорученням
№ 66 від 14 серпня 2012 року (а.с. 84).

Таким чином, сторони по справі
відповідно до вимог ст. 604 Цивільного
кодексу України замінили первісне
зобов'язання про оплату природного
газу на умовах договору поставки
природного газу новим зобов'язанням
про оплату відповідачем на користь
позивача обсягів газу вартістю 150 000,00
грн. за рахунок коштів субвенції з
державного бюджету, припинивши
первісне зобов'язання в цій частині.

Строк виконання нового зобов'язання
пов'язаний з моментом перерахування
територіальним органом Казначейства
грошових коштів з державного бюджету.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з того, що зобов'язання з
оплати природного газу вартістю 150000
грн. на умовах спірного договору
поставки сторонами припинено за
домовленістю сторін, прострочення
оплати на умовах договору про
організацію взаєморозрахунків
відповідачем не допущено, то у позові
про стягнення штрафних та фінансових
санкцій за прострочення указаної суми
відповідно до вимог ст.ст. 604, 624, 625 ЦК
України слід відмовити.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що вимоги про
стягнення решти збитків внаслідок
інфляції у заявлений позивачем період
(21-31 січня 2011 року щодо природного газу,
поставленого у січні 2011 року), коли
прострочення не існувало, задоволенню
не підлягають.

Крім того, за порушення відповідачем
строків оплати одержаного природного
газу позивач просить стягнути з
відповідача 3 % річних у розмірі 50 198,23
грн.

Враховуючи, що вартість природного
газу оплачувалась відповідачем з
простроченням, то місцевий суд,
здійснивши перерахунок, перевірений
апеляційним судом, слушно задовольнив
вимоги позивача про стягнення 3% річних
у розмірі 17 607,57 грн.

Також, за порушення відповідачем
строків оплати одержаного природного
газу позивач просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 138 379,42 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу
України встановлюється загальне
правило про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках,
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Проте, частина 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків. При цьому відсутність чи
невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України визначено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій
(частина 2 статті 233 Господарського
кодексу України).

Відповідно до статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

З урахуванням встановлених судом
першої інстанції обставин щодо розміру
простроченого зобов'язання та стану
його виконання на час розгляду справи,
відсутності даних про заподіяння
позивачу у зв'язку з цим збитків,
співрозмірності належних до сплати
відповідачем штрафних санкцій і сумою
прострочення, інтересів сторін у
забезпеченні сталого функціонування
паливно-енергетичного комплексу, суд
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 233 ГК України правомірно зменшив
розмір пені на 80 % до 18 767,99 грн. з чим
погоджується і колегія суддів
апеляційної інстанції.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 22.04.2014 року у
справі № 910/2272/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду міста Києва від
22.04.2014 року по справі № 910/2272/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 року у справі № 910/2272/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2272/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов