ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"15" липня 2014 р.
Справа № 923/75/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Чернявського В.В. при
секретарі Борхаленко О.А., за участю
представників учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1

від ВДВС Каховського МРУЮ: не з'явився

у відкритому судовому засіданні у
справі

за позовом: Приватного підприємства
"Бізон-Тех 2006", м.Запоріжжя

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Каховка Херсонської області

про стягнення 487814,22 грн.

розглянув скаргу на дії органу
державної виконавчої служби.

Описова частина ухвали.

Про обставини справи зазначено в
рішенні суду від 25.03.2014р., яким
постановлено стягнути з відповідача на
користь позивача 113648,22грн. боргу,
173676грн. збитків, 9756,28грн. на
відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

Справа знаходиться на стадії розгляду
скарги відповідача на постанову ВДВС
Каховського МРУЮ від 20.06.2014р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Скарга обґрунтована наступним.

Оспорювана постанова порушує права та
інтереси ФОП ОСОБА_2 на вільне
володіння, користування та
розпорядження майном. Постанова
винесена під час строку на добровільне
виконання рішення, наданого державним
виконавцем при відкритті виконавчого
провадження. Арешт майна застосовано
не на стадії примусового виконання
рішення.

Державним виконавцем не вказано, яке
саме майно може бути арештоване, не
вказано його індивідуальних ознак.

Арешт майна вчинено в порушення
черговості звернення стягнення за ст.52
Закону України "Про виконавче
провадження" без звернення стягнення
на кошти боржника.

Арешт накладено не з метою його
подальшої реалізації для виконання
виконавчого документа, а з метою
забезпечення виконання виконавчого
документа, що суперечить меті та
завданням виконавчого провадження, не
відноситься до повноважень державного
виконавця.

Виконавчою службою не вжито заходів
щодо виявлення грошових коштів
боржника, адже за наказом суду слід
стягувати грошові кошти.

Державний виконавець не дав можливості
боржнику визначити майно, на яке
необхідно в першу чергу звертати
стягнення.

Арешт може бути накладено лише в межах
суми стягнення, а накладено на все
майно без цього обмеження.

Майно, на яке накладено арешт,
набувалось під час шлюбу з ОСОБА_3,
відповідно до Сімейного кодексу
України є спільною власністю подружжя.
Арешт майна порушує права та інтереси
іншого співвласника майна.

Заявник просить поновити строк на
оскарження, зазначивши, що отримав
постанову поштою 25.06.2014р.

Позивач не проявив свого відношення до
скарги відповідача на дії органу ДВС,
до суду станом на час судового
засідання щодо розгляду скарги не
надходило відзиву позивача на названу
скаргу відповідача. 14.07.2014р. до суду
надійшло клопотання позивача про
розгляд справи без участі його
представника.

Від ВДВС Каховського міськрайонного
управління юстиції (МРУЮ) Херсонської
області 14.07.2014р. за вх. № 7583/14 надійшли
письмові заперечення проти скарги, які
полягають у наступному.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься постанова.
Саме на цій підставі винесена
оспорювана постанова.

За ч.3 ст.57 цього Закону арешт державним
виконавцем може накладатися на все
майно боржника або на окремі предмети.

Згідно відповіді № НОМЕР_1 на запит
державного виконавця до Державної
податкової служби України про номери
рахунків, відкритих у банках та інших
фінансових установах боржником, за
ОСОБА_2 відкритих рахунків не
значиться.

За викладенням зазначених заперечень
проти скарги ВДВС Каховського МРУЮ
також навів клопотання про розгляд
скарги без участі його представника.

С у д в с т а н о в и в:

З набранням рішенням господарського
суду Херсонської області від 25.03.2014р.
законної сили суд 03.06.2014р. видав
позивачеві - ПП "Бізон-Тех 2006" наказ -
виконавчий документ про стягнення на
його користь з відповідача ФОП ОСОБА_2
113648,22грн. боргу, 173676грн. збитків,
9756,28грн. на відшкодування витрат зі
сплати судового збору, а всього
297080,50грн. (копія наказу на а.с.160).

За зверненням ПП "Бізон-Тех 2006" наказу
суду до виконання ВДВС Каховського
МРУЮ 20.06.2014р. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43771384 (копія постанови на а.с.213).

З копії заяви стягувача про звернення
наказу до виконання, доданої ВДВС
Каховського МРУЮ до заперечень проти
скарги, що надійшли до суду, слідує, що
звернувши наказ до виконання, стягувач
просив орган ДВС одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження, в числі інших
пропонованих виконавчих дій, накласти
арешт на все майно боржника, оголосити
заборону на його відчуження, а також на
належні боржнику кошти.

Оспорюваним актом ВДВС Каховського
МРУЮ від 20.06.2014р. (копію додано до скарги
на дії органу ДВС) "про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження" "постановлено
накласти арешт на все нерухоме та
рухоме майно, що належить боржнику ФОП
ОСОБА_2... заборонити здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику ФОП ОСОБА_2".

Відповідно до ст.1212 ГПК України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання судових рішень можуть бути
подані зацікавленою особою протягом 10
днів з дня вчинення оскаржуваної дії,
або з дня коли цій особі про неї стало
відомо, або з дня коли дія мала бути
вчинена.

Цей строк є процесуальним, може бути
відновленим судом за ст.53 ГПК України
за наявності поважної причини його
пропуску, про що зазначається в
судовому рішенні.

Суд вже повертав аналогічну за змістом
скаргу, що подавалась до суду 27.06.2014р.,
без розгляду відповідачеві за ухвалою
від 01.07.2014р. (а.с.206). В тій скарзі
відповідач зазначав, що про
оскаржувану постанову від 20.06.2014р.
дізнався 23.06.2014р., та скарга надійшла до
суду 27.06.2014р. за вх. № 6942/14 (копія на
а.с.201-203).

В редакції скарги, що розглядається
(подана до суду 07.07.2014р. за вх. № 7242/14)
відповідач стверджує, що отримав
оспорювану постанову 25.06.2014р.

Ні твердження про те, що про оспорювану
постанову дізнався 23.06.2014р., ні
твердження про те, що її отримав 25.06.2014р.
відповідач не доводив (не вказував та
не надавав доказів таких тверджень),
проте, з огляду на тези:

- про подання скарги вперше в межах
10-денного строку після дати
оспорюваної постанови (27.06.2014р.);

- про наявність процесуального права на
скаргу з усуненням недоліків після
повернення скарги без розгляду;

- про незначний строк після повернення
скарги (01.07.2014р.) з поштовим перебігом до
подання аналогічної за змістом скарги
07.07.2014р.;

- суд поновлює ФОП ОСОБА_2 процесуальний
строк на скаргу за ст.53, 1212 ГПК України.

Проте скарга по суті задоволенню не
підлягає, а оспорювана постанова
скасуванню за скаргою не підлягає у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Ці правила доказування поширюються і
на стадію розгляду скарг на дії органів
ДВС.

Підстави та предмет скарги визначає
скаржник, він же має доводити скаргу за
заявленими ним предметом і підставами.

ФОП ОСОБА_2 не довів, щоб оспорюваною
постановою порушувались його права та
(чи) інтереси в порушення закону.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані па
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених ним
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

При цьому, згідно зі ст.11 цього Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і у повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.25 названого Закону
до повноважень державного виконавця
віднесено одночасне з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження накладення за заявою
стягувача арешту на майно та кошти
боржника за відповідною постановою.

Оспорювана постанова є реалізацією
наведеної статті закону, винесена за
заявою стягувача, викладеною в заяві
про звернення наказу до виконання.

Відтак, державний виконавець мав
підстави для постанови про накладення
арешту на майно та кошти боржника, що
передбачено ч.2 ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження".

Скаржник не довів твердження про
порушення державним виконавцем
послідовності звернення стягнення на
майно (про те, що на інше майно
накладено арешт до того, як встановлено
відсутність достатніх для виконання
наказу суду коштів).

Дійсно, відповідно до ч.2 ст.52 Закону
України "Про виконавче провадження"
стягнення за виконавчим провадженням
звертається в першу чергу на кошти
боржника.

Відповідач за скаргою не довів (не
вказав доказів, не надав їх) наявності у
нього коштів для виконання наказу суду.
За наведеними у ст.33 ГПК України
правилами доказування саме він мав
довести цю тезу, зазначивши серед
підстав вимог про порушення
послідовності звернення стягнення на
майно. Тому, не доведено цим
твердженням і порушення прав та (чи)
інтересів відповідача застосованими
арештом його майна, забороною
відчуження.

Зі змісту оспорюваної постанови
очевидно, що арешт на рухоме та
нерухоме майно за оспорюваним
документом накладено лише щодо майна,
належного ФОП ОСОБА_2, а не майна у
спільній власності, майна іншої особи.

Відтак, твердження ФОП ОСОБА_2 про те, що
накладено арешт і на майно, яке
знаходиться у спільній його власності
з дружиною, майно, яке належить дружині,
не доведено, спростовується змістом
оспорюваної постанови, за якою
накладено арешт лише на майно ФОП
ОСОБА_2 і ні на чиє інше.

Додана до скарги копія свідоцтва про
шлюб не доводить факту арешту
спільного ОСОБА_2 з дружиною майна чи
майна його дружини. Інших доказів
твердження про арешт спільного майна,
ніж копія свідоцтва про шлюб, заявник
серед підстав вимог за скаргою не
вказав, не надав.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України
"Про виконавче провадження", дійсно,
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і в обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Але, відповідно до ч.1 цієї статті
Закону звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації. На
стадії тільки арешту майна без
вказаних наступних стадій звернення
стягнення на майно ще не відбулось,
тому твердження ФОП ОСОБА_2 про
порушення ч.6 ст.52 зазначеного Закону
щодо розмірів і обсягів арештованого
майна є щонайменше передчасним.
Порушень його права та (чи інтересів) та
порушень ч.6 ст.52 Закону в незазначенні
за оспорюваною постановою обмеження
вартості майна, щодо якого вчиняється
арешт, у твердженнях скаржника нема.

Більш того, ФОП ОСОБА_2 за скаргою не
довів (не вказав доказів, обґрунтувань,
не надав доказів) наявності у власності
боржника рухомого й нерухомого майна
вартістю, більшою ніж слідує зі змісту
ч.6 ст.52 Закону України "Про виконавче
провадження" щодо сум за виконавчим
документом та потенційних витрат у
зв'язку з виконавчим провадженням.

Тому й за ознакою недоведення
твердження про порушення оспорюваною
постановою прав відповідача щодо майна
на суму, понад зазначену у виконавчому
документі, плюс витрати у зв'язку з
виконавчим провадженням, скарга також
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.86 ГПК України, суд

у х в а л и
в:

Відновити ФОП ОСОБА_2 строк на скаргу на
дії органу ДВС.

Відмовити в задоволенні скарги ФОП
ОСОБА_2 на дії ВДВС Каховського
міськрайонного управління юстиції вх.
№ 7242/14 від 07.07.2014р.

Повний текст ухвали

складено 16.07.2014р.

Суддя
В.В. Чернявський