ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2014 р.
Справа № 911/1479/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС"

до першого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю „ПК
Трейдсервісгруп"

та другого відповідача Фермерського
господарства «AURUM»

про стягнення 12 098,66грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від першого відповідача не з'явилися;

від другого відповідача Коваленко Я.О.
(дов. б/н від 14.05.2014р.).

Обставини
справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (далі - позивач) звернулося
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
(далі - перший позивач) та Фермерського
господарства «AURUM» (далі - другий
відповідач) про солідарне стягнення з
відповідачів 1 480,34грн. пені, стягнення
з другого відповідача 10 333,09грн. штрафу
та 285,23грн. 3 % річних. Крім того, позивач
просить стягнути з відповідачів 1 000грн.
витрат на послуги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачами
своїх зобов'язань за договором
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р. та договором поруки
№ 20-12-2012-3 від 20.12.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.04.2014р. порушено
провадження у справі № 911/1479/14, розгляд
справи призначено на 23.05.2014р.

23.05.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника другого відповідача
надійшло клопотання про припинення
провадження по справі (вх. № 9636/14 від
23.05.2014р.), згідно якого останній просив
суд припинити провадження у справі на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.03.2012р. у
справі № 5023/360/12 за позовом ТОВ
„Корпорація „Агросинтез" до ФГ „AURUM"
про стягнення коштів прийнято заяву
позивача про відмову від позову,
провадження у справі припинено, у
задоволенні якого відмовлено з огляду
на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Суд встановив, що предметом розгляду
даної справи є вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
та Фермерського господарства „AURUM" про
солідарне стягнення з відповідачів 1
480,34грн. пені, стягнення з другого
відповідача 10 333,09грн. штрафу та 285,23грн.
3 % річних, а предметом розгляду справи
№ 5023/360/12 були вимоги ТОВ „Корпорація
„Агросинтез" до ФГ „AURUM" про стягнення
20 846,48грн. основного боргу, 1 317,51грн.
пені та 10 754,24грн. штрафу за договором
поставки товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для припинення провадження у
даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80
ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 06.06.2014р.

06.06.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника другого відповідача
надійшов відзив на позов (вх. № 10889/14 від
06.06.2014р.), згідно якого останній просив
суд припинити провадження у на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.03.2012р. у
справі № 5023/360/12 за позовом ТОВ
„Корпорація „Агросинтез" до ФГ „AURUM"
про стягнення коштів прийнято заяву
позивача про відмову від позову,
провадження у справі припинено, який
прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.06.2014р. розгляд справи
відкладено на 20.06.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.06.2014р. продовжено строк
розгляду спору на п'ятнадцять днів на
підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України, розгляд
справи відкладено на 04.07.2014р.

У судовому засіданні 04.07.2014р. суд,
розглянувши клопотання другого
відповідача про припинення
провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1
ст. 80 ГПК України, вирішив відмовити у
його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Суд встановив, що предметом розгляду
даної справи є вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
та Фермерського господарства „AURUM" про
солідарне стягнення з відповідачів 1
480,34грн. пені, стягнення з другого
відповідача 10 333,09грн. штрафу та 285,23грн.
3 % річних, а предметом розгляду справи
№ 5023/360/12 були вимоги ТОВ „Корпорація
„Агросинтез" до ФГ „AURUM" про стягнення
20 846,48грн. основного боргу, 1 317,51грн.
пені та 10 754,24грн. штрафу за договором
поставки товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для припинення провадження у
даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80
ГПК України.

У судовому засіданні 04.07.2014р.
представник другого відповідача
заперечив проти задоволення позовних
вимог.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачами не заявлено.

Позивач та перший відповідач у судове
засідання 04.07.2014р. не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача та
першого відповідача в судове засідання
не перешкоджає розгляду спору по суті,
суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за відсутності представників
позивача та першого відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника другого
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Корпорація
„Агросинтез" (Постачальник) та
Фермерським господарством „AURUM"
(Покупець) укладено договір поставки на
умовах товарного кредиту № ТК150311/17,
згідно якого постачальник зобов'язався
поставити та передати у власність
покупця насіннєвий матеріал та хімічні
засоби захисту рослин, а покупець -
прийняти товар для власних та
виробничих потреб, сплатити проценти
за користування товарним кредитом та
ціну товару відповідно до умов
договору.

Відповідно до специфікації № 1 до
договору сторонами визначено порядок
оплати вартості отриманого товару: 8
111,04грн. - до 29.04.2011р., 24 333,12грн. - до
30.09.2011р.

Згідно специфікації № 2 до договору
сторонами визначено порядок оплати
вартості отриманого товару: 2 527,63грн. -
до 13.05.2011р., 10 110,53грн. - до 20.10.2011р.

На виконання договору поставки на
умовах товарного кредиту № ТК150311/17 від
15.03.2011р. ТОВ „Корпорація „Агросинтез"
поставило другому відповідачеві товар
на суму 45 082,32грн., що підтверджується
видатковими накладними (а.с. 35, 37) та
довіреностями (а.с. 36, 38).

Другий відповідач, в порушення
договору, свої зобов'язання виконав
неналежним чином, погасивши борг, але з
порушенням строків, передбачених
договором, зокрема, сплативши 27.04.2011р. - 8
112грн., 06.05.2011р. - 2 527,64грн., 07.12.2011р. - 15
000грн., 16.02.2012р. - 19 443,65грн., що
підтверджується банківськими
виписками (а.с. 39-41).

15.11.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Корпорація
„Агросинтез" (Первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (Новий кредитор) укладено
угоду № 15-11/12-138 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України),
за умовами якої сторони дійшли згоди,
що первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання
Фермерським господарством „AURUM"
(Боржник) зобов'язання щодо сплати
розміру пені, відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
інфляційних витрат та штрафу, набутих
первісним кредитором на підставі
договору поставки на умовах товарного
кредиту № ТК150311/17 від 15.03.2011р., у зв'язку
із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. угоди
вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить 29
355,77грн. Первісний кредитор повідомляє,
а новий кредитор погоджує те, що сума,
вказана у п. 2.1., що відступається згідно
договору поставки на умовах товарного
кредиту № ТК150311/17 від 15.03.2011р., є
загальною сумою (розміром) пені,
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, інфляційних витрат
та штрафу, котрі нараховані за період з
01.10.2011р. по 15.02.2012р. відповідно до умов та
норм чинного законодавства України.
Сума нарахованого штрафу становить 10
333,10грн. Сума нарахованих пені
становить 1 480,37грн.

Згідно п. 3.2. угоди новий кредитор
зобов'язаний протягом 5 днів з дати
виконання на його користь зобов'язання
боржником письмово повідомити
первісного кредитора про таке
виконання.

Відповідно до п. 6.1. угоди угода набуває
чинності з моменту її підписання і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за угодою.

14.08.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Корпорація
„Агросинтез" (Первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (Новий кредитор) укладено
додаткову угоду № 1 до угоди № 15-11/12-138
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої
сторони вирішили змінити пункти 1.1., 1.2.
угоди, доповнити статтю 2 угоди пунктом
2.4., та викласти їх в наступній редакції:
« 1.1. Первісний кредитор відступає
новому кредитору право вимоги
виконання Фермерським господарством
„AURUM" (Боржник) зобов'язання щодо
сплати розміру пені, відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
інфляційних витрат та штрафу, набутих
первісним кредитором на підставі
договору поставки на умовах товарного
кредиту № ТК150311/17 від 15.03.2011р., у зв'язку
із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р.», « 1.2. За цією угодою
новий кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі пені, відсотків
за користування чужими грошовими
коштами, штрафу, інфляційних витрат, 3 %
річних, за весь період існування
основної заборгованості (прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання) згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р.», « 2.4. З моменту укладення
даної угоди, новий кредитор
наділяється всіма правами первісного
кредитора, що випливають із умов
договору поставки на умовах товарного
кредиту № ТК150311/17 від 15.03.2011р., по
відношенню до боржника щодо
нарахування пені, відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
штрафу , 3 % річних та інфляційних
витрат, у зв'язку із подальшим
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р.».

15.06.2013р. на виконання угоди № 15-11/12-138 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012р. ТОВ
„Корпорація „Агросинтез" надіслало на
адресу Фермерського господарства „AURUM"
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні (а.с. 36), що підтверджується
фіскальним чеком № 3643 від 15.06.2013р. (а.с.
37) та описом вкладення у цінний лист від
15.06.2013р. (а.с. 37).

20.12.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
(Поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (Кредитор) укладено договір
поруки № 20-12-2012-3, згідно якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Фермерським господарством „AURUM" щодо
виконання грошового зобов'язання щодо
сплати розміру пені у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 договору.

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки №
20-12-2012-3 від 20.12.2012р. під основним
договором в договорі розуміють угоду №
15-11/12-138 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 15.11.2012р., укладену згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р. Відповідальність
поручителя перед кредитором
обмежується сплатою розміру пені у
сумі 1 480,34грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки №
20-12-2012-3 від 20.12.2012р. у разі порушення
(невиконання чи неналежного виконання)
боржником обов'язку за основною угодою,
кредитор вправі звернутися із вимогою
про виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки № 20-12-2012-3
від 20.12.2012р. передбачено, що договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін і діє до
моменту припинення поруки.

27.12.2012р. позивач звернувся до першого
відповідача з вимогою № 27-3/12 від
27.12.2012р. (а.с. 50), згідно якої позивач
просив першого відповідача виконати
зобов'язання відповідно до договору
поруки № 20-12-2012-3 від 20.12.2012р., яка 29.12.2012р.
отримана директором Товариства з
обмеженою відповідальністю „ПК
Трейдсервісгруп" Назаркевичем О.В., що
підтверджується підписом останнього
на вказаній вимозі.

Крім того, судом встановлено, що 26.01.2012р.
до господарського суду Харківської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» до Фермерського
господарства «AURUM» про стягнення 20
846,48грн. основного боргу, 1 317,51грн. пені,
нарахованої за період 01.10.2011р. по
18.01.2012р., 10 754,24грн. штрафу, 15 512,66грн.
процентів за користування чужими
грошовим коштами за період з 01.10.2011р. по
18.01.2012р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.03.2012р. (а.с. 125)
у справі № 5023/360/12 за позовом ТОВ
«Корпорація «Агросинтез» до ФГ «AURUM»
про стягнення коштів, припинено
провадження у справі на підставі п. 4 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з відмовою
позивача від позовних вимог в повному
обсязі, у зв'язку із сплатою
відповідачем суми основного боргу.

09.01.2013р. перший відповідач звернувся до
позивача з відповіддю на вимогу № 27-3/12
від 27.12.2012р. (а.с. 51), згідно якої останній
повідомив позивача, що зобов'язання за
договором поруки № 20-12-2012-3 від 20.12.2012р.
будуть виконанні в строк до 31.03.2014р.

Предметом позову є вимоги про
солідарне стягнення з відповідачів 1
480,34грн. пені, стягнення з другого
відповідача 10 333,09грн. штрафу та 285,23грн.
3 % річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Приписами частини першої ст. 512 ЦК
України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 Цивільного кодексу
України встановлено, що первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Тобто, суд вважає, що важливою умовою
при заміні кредитора у зобов'язанні є
наявність у первісного кредитора права
вимоги до боржника, яке передається
новому кредитору.

Суд встановив, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» відмовилося
від свого права вимагати від
Фермерського господарства «AURUM»
стягнення пені та штрафу, нарахованих у
зв'язку з неналежним виконанням ФГ
«AURUM» зобов'язань за договором поставки
на умовах товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р., що підтверджується ухвалою
господарського суду Харківської
області від 01.03.2012р. у справі № 5023/360/12
(а.с. 125).

Суд вважає за необхідне зазначити, що
під припиненням зобов'язання розуміють
припинення правового зв'язку між його
сторонами, звільнення їх від прав та
обов'язків, що становлять зміст
зобов'язання. Тобто, кредитор втрачає
право вимагати від боржника виконання
передбачених у зобов'язанні дій, а
боржник звільняється від обов'язку
виконувати такі дії під загрозою
застосування до нього мір
відповідальності.

Отже, суд приходить до висновку, що у
зв'язку з відмовою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» від позову
про стягнення з ФГ «AURUM» заборгованості
та штрафних санкцій з огляду на сплату
відповідачем суми основного боргу за
договором, ТОВ «Корпорація
«Агросинтез» не мало права укладати
угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні за № 15-11/12-138 від 15
листопада 2012 року з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс".

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 180
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Так, як вбачається з угоди про заміну
кредитора у зобов'язанні за №15-11/12-138
від 15 листопада 2012 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" не досягнуто згоди щодо
предмету договору, оскільки, на момент
укладання даного договору право вимоги
до Фермерського господарства «AURUM» у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» було відсутнє, у зв'язку з
відмовою останнього від такого права.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, у зв'язку з викладеним, на момент
укладання угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні за № 15-11/12-138 від 15.11.2012р. та
додаткової угоди № 1 від 14.08.2013р. до
угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
за № 15-11/12-138 від 15.11.2012р. був відсутній
предмет договору в частині
зобов'язання щодо сплати розміру пені
та штрафу, набутих первісним
кредитором на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р., а саме: право вимоги
виконання Фермерським господарством
«AURUM» зобов'язання щодо сплати розміру
пені та штрафу, набутих первісним
кредитором на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р., у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р.

Відповідно до пункту 2.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» № 11 від 29 травня 2013 року
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, вважається
таким з моменту його вчинення (частина
перша статті 236 ЦК України). За змістом
частини третьої статті 207 ГК України
господарське зобов'язання, визнане
судом недійсним, також вважається
недійсним з моменту його виникнення. У
силу припису частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, встановлених
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 названого Кодексу,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено (договір, який не
укладено). У зв'язку з наведеним
господарським судам необхідно
встановлювати, чи є оспорюваний
правочин вчиненим та з якого моменту
(статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини
друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України
тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Водночас господарським
судам необхідно враховувати таке.
Визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами. Отже, якщо дії сторін
свідчать про те, що оспорюваний договір
фактично було укладено, суд має
розглянути по суті питання щодо
відповідності його вимогам закону; це
правило не стосується випадків, коли
для вчинення правочину необхідні його
державна реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним. Сама лише відсутність у
договорі тієї чи іншої істотної умови
(умов) може свідчити про його
неукладення, а не про недійсність (якщо
інше прямо не передбачено законом,
як-от частиною другою статті 15 Закону
України "Про оренду землі"). При цьому
позовна вимога про визнання правочину
неукладеним не відповідає
передбаченим законом способам захисту
цивільних прав та охоронюваних законом
інтересів, і тому в задоволенні
відповідної вимоги має бути
відмовлено; в такому разі можуть
заявлятися вимоги, передбачені главою
83 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що угода про заміну кредитора
у зобов'язанні за № 15-11/12-138 від 15.11.2012р.
та додаткова угоди № 1 від 14.08.2013р. до
угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
за № 15-11/12-138 від 15.11.2012р. в частині
передання ТОВ «Корпорація
«Агросинтез» до ТОВ «Компанія
«НІКО-ТАЙС» права вимоги виконання
Фермерським господарством «AURUM»
зобов'язання щодо сплати розміру пені
та штрафу, набутих первісним
кредитором на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК150311/17 від 15.03.2011р., у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту № ТК150311/17
від 15.03.2011р., є неукладеними, позовні
вимоги позивача про солідарне
стягнення з відповідачів 1 480,34грн.
пені, стягнення з другого відповідача 10
333,09грн. штрафу, є такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства України, а тому не
підлягають задоволенню судом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором поставки на умовах товарного
кредиту № ТК150311/17 від 15.03.2011р.,
позивачем за період з 01.10.2011р. по 15.02.2012р.
нараховано 285,23грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги періоди нарахування
3 % річних, що вказані позивачем у
розрахунку 3 % річних (а.с. 10),
арифметично вірний розрахунок та 3 %
річних складає 286,53грн. 3 % річних.
Відтак, вимога про стягнення з другого
відповідача 285,23грн. 3 % річних підлягає
задоволенню повністю, оскільки суд, при
прийнятті судового рішення, не може
вийти за межі позовних вимог.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 1
000грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір про надання адвокатських
послуг (правової допомоги) № 25-30/03 від
25.03.2013р. (а.с. 52-54), акт здачі-приймання
виконаних робіт щодо надання
адвокатських послуг (правової
допомоги) від 23.04.2014р. (а.с. 56), копію
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 3888 від
29.10.2009р. (а.с. 57), платіжне доручення № 240
від 29.03.2013р. на суму 1 000грн. (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р. передбачено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р.).

Враховуючи наведене, предмет даного
спору, час, який адвокат витратив на
підготовку матеріалів у даній справі
та часткове задоволення позовних вимог
про стягнення з другого відповідача
285,23грн. 3 % річних, суд обмежує розмір
відшкодування витрат на оплату послуг
адвоката з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи пропорційно розміру
задоволених позовних вимог та вважає,
що вимога позивача про стягнення
солідарне з відповідачів 1 000грн.
витрат, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката підлягає частковому
задоволенню у розмірі 23,58рн., які
підлягають стягненню з другого
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що
позовна вимога стягнення з другого
відповідача 285,23грн. 3 % річних є
обґрунтованою, підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача та
другого відповідача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського
господарства «AURUM» (62214, Харківська обл.,
Золочівський р-н., с. Олександрівка, вул.
Чадунелі, буд. 21; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, Голосіївський
район, вул. Академіка Заболотного, буд.
38, кв. 23; ) 285 (двісті
вісімдесят п'ять гривень) 23 коп. 3 %
річних, 23 (двадцять три гривні) 58 коп.
витрат на послуги адвоката та 43 (сорок
три гривні) 07 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову -
відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 08.07.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко