ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.
Справа № 911/2288/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/2288/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД",
ідентифікаційний код: 37049777,
місцезнаходження: 73000, м. Херсон, просп.
Ушакова, буд. 79,

до приватного акціонерного товариства
"НОВА ЛІНІЯ", ідентифікаційний код:
30728887, місцезнаходження: 08162, Київська
обл., Києво-Святошинський район, смт
Чабани, Одеське шосе, буд. 8,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Саюшкіна Н.І., яка діє на
підставі довіреності від 10.01.2014 року
б/н; Поліщук Т.А., яка діє на підставі
довіреності від 01.06.2014 року б/н;

від відповідача: Колісник С.Є., яка діє
на підставі довіреності від 19.05.2014 року
б/н, -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД"
(далі за текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до приватного
акціонерного товариства "НОВА ЛІНІЯ"
(далі за текстом: Відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
від 12.08.2010 року №8104/100812 у вигляді
основного боргу у сумі 7 453 378,97 грн.
(сім мільйонів чотириста п'ятдесят три
тисячі триста сімдесят вісім гривень 97
коп.), пені у сумі 196 564,26 грн. (сто
дев'яносто шість тисяч п'ятсот
шістдесят чотири гривні 26 коп.),
інфляційних втрат у сумі 201 212,25 грн.
(двісті одна тисяча двісті дванадцять
гривень 25 коп.) та трьох процентів
річних у сумі 45 462,84 грн. (сорок п'ять
тисяч чотириста шістдесят дві гривні 84
коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач не виконав належним
чином зобов'язання за договором від
12.08.2010 року №8104/100812 з своєчасної та
повної оплати поставленого Позивачем
товару, у зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у вигляді
основного боргу у сумі 7 453 378,97 грн.
(сім мільйонів чотириста п'ятдесят три
тисячі триста сімдесят вісім гривень 97
коп.), пені у сумі 196 564,26 грн. (сто
дев'яносто шість тисяч п'ятсот
шістдесят чотири гривні 26 коп.),
інфляційних втрат у сумі 201 212,25 грн.
(двісті одна тисяча двісті дванадцять
гривень 25 коп.) та трьох процентів
річних у сумі 45 462,84 грн. (сорок п'ять
тисяч чотириста шістдесят дві гривні 84
коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.06.2014 року порушено
провадження у справі №911/2288/14, розгляд
якої призначено на 07.07.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.06.2014 року з метою
забезпечення позову накладено арешт на
грошові кошти приватного акціонерного
товариства "НОВА ЛІНІЯ" у сумі 7 969 698,32
грн. (сім мільйонів дев'ятсот шістдесят
дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім
гривень 32 коп.), які знаходяться на
банківських рахунках, що належать
приватному акціонерному товариству
"НОВА ЛІНІЯ", які стануть відомі
державному виконавцю під час виконання
ухвали.

04.07.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 04.07.2014 року б/н (вх. №
12995/14 від 04.07.2014 року) з доданими
документами, у якому Відповідач
просить провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 137
010,28 грн. припинити з підстав зазначених
у п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутністю предмету спору; вимоги
позивача в частині стягнення пені, 3%
річних, інфляційної складової боргу
задовольнити частково; скасувати
заходи до забезпечення позову,
накладені ухвалою господарського суду
Київської області від 19.06.2014 року у
справі №911/2288/14, а саме зняти арешт з
грошових коштів приватного
акціонерного товариства "НОВА ЛІНІЯ" у
сумі 7 969 698,32 грн. (сім мільйонів
дев'ятсот шістдесят дев'ять тисяч
шістсот дев'яносто вісім гривень 32
коп.), які знаходяться на банківських
рахунках, що належать приватному
акціонерному товариству "НОВА ЛІНІЯ",
які стануть відомі державному
виконавцю під час виконання ухвали.

07.07.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Позивача надійшла заява про
збільшення розміру позовних вимог від
07.07.2014 року б/н (вх. №13083/14 від 07.07.2014
року), у якій Позивача просить стягнути
з Відповідача на користь Позивача
основного боргу у сумі 7 453 378,97 грн.
(сім мільйонів чотириста п'ятдесят три
тисячі триста сімдесят вісім гривень 97
коп.) основного боргу, 431 932,32 грн.
(чотириста тридцять одна тисяча
дев'ятсот тридцять дві гривні 32 коп.)
пені, 677 534,54 грн. (шістсот сімдесят сім
тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні 54
коп.) інфляційних втрат та 82 003,70 грн.
(вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.) трьох процентів річних.

07.07.2014 року в судове засідання з'явились
представники Позивача, які подали
витребувані судом документи, надали
пояснення по справі, позов підтримали
та просили його задовольнити з
урахуванням заяви Позивача про
збільшення розміру позовних вимог від
07.07.2014 року б/н. В судове засідання
з'явився представник Відповідача, який
подав додаткові докази у справі, проти
позовних вимог в частині стягнення з
Відповідача пені, інфляційних втрат та
трьох процентів річних заперечував, та
просив задовольнити позов в цій
частині частково. В судовому засіданні
представником Позивача вручено
представнику Відповідача копію заяви
про збільшення розміру позовних вимог
від 07.07.2014 року б/н.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши заяву Позивача про
збільшення розміру позовних вимог від
07.07.2014 року б/н, заслухавши пояснення
представників Позивача та Відповідача,
судом встановлено наступне.

Вказану заяву Позивач обґрунтовує тим,
що з моменту первинного звернення
позивача до суду пройшло вже більше
двох місяців, однак відповідачем не
вжито жодних заходів до мирного
врегулювання даного спору та не
зменшено існуючи борг, тому Позивач,
керуючись положеннями ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, вважає за необхідне здійснити
перерахунок раніше нарахованих
штрафних санкцій на основну суму боргу
(пені, трьох процентів річних та
інфляційних втрат).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Згідно п. 3.10. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у
зв'язку із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством. Якщо ж до
заяви про збільшення розміру позовних
вимог не додано доказів сплати суми
судового збору у встановленому порядку
та розмірі (з урахуванням такого
збільшення), то відповідна заява
повертається господарським судом на
підставі пункту 4 частини першої статті
63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки
виявлено після прийняття
господарським судом заяви про
збільшення розміру позовних вимог, суд
стягує несплачені в установленому
порядку та розмірі суми судового збору
за результатами розгляду справи на
підставі статті 49 ГПК.

Детально дослідивши заяву Позивача про
збільшення розміру позовних вимог від
07.07.2014 року б/н, судом встановлено, що
Позивач, не змінюючи предмет та
підставу позову, збільшив кількісні
показники за вимогою про стягнення
заборгованості за договором від 12.08.2010
року №8104/100812, заявленою у позовній
заяві від 12.06.2014 року б/н.

Таким чином, справа розглядалась у
редакції позовних вимог, з урахуванням
заяви Позивача про збільшення розміру
позовних вимог від 07.07.2014 року б/н, а
саме про стягнення з Відповідача на
користь Позивача заборгованості за
договором від 12.08.2010 року №8104/100812 у
вигляді основного боргу у сумі 7 453
378,97 грн. (сім мільйонів чотириста
п'ятдесят три тисячі триста сімдесят
вісім гривень 97 коп.), пені у сумі 431
932,32 грн. (чотириста тридцять одна
тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні 32
коп.), інфляційних втрат у сумі 677 534,54
грн. (шістсот сімдесят сім тисяч п'ятсот
тридцять чотири гривні 54 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 82 003,70 грн.
(вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.).

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 07.07.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

12.08.2010 року між приватним акціонерним
товариством "НОВА ЛІНІЯ" (покупець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД"
(постачальник) укладено договір від
12.08.2010 року №8104/100812 (далі за текстом:
Договір), згідно п. 1.1. якого,
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця, в
період дії цього договору, товари разом
із усіма їх приналежностями та
документами, що стосуються товарів, в
асортименті, який визначений у
замовленні покупця та за цінами,
зазначеними у специфікаціях, які є
невід'ємною частиною цього договору, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити їх на умовах цього договору.

Пунктом 1.5. Договору визначено, що
кількість товару сторони визначають
щомісячно, на підставі видаткових
накладних.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. Договору, ціна
поставленого товару зазначається у
видаткових накладних, які надаються до
головного офісу покупця для здійснення
оплати та складаються на підставі
кількості поставленого товару,
зазначеного у транспортній накладній
із відповідними можливими
виправленнями згідно актів
розбіжності. Загальна ціна договору
складається з сум, зазначених у
видаткових накладних, які надані на
підставі договору.

Договором у п.п. 5.1., 5.2. визначено, що
покупець оплачує товари шляхом
банківського переказу на поточних
рахунок постачальника, визначений у
договорі, протягом 90 календарних днів з
моменту прийому товару покупцем за
умови, що постачальник надасть
належним чином оформлені податкові та
видаткові накладні до головного офісу
покупця, в термін не більше ніж 3
банківських дні з дня поставки товарів.
Якщо постачальник не надасть видаткові
та податкові накладні до головного
офісу покупця вчасно, про що свідчать
відсутність підпису відповідальної
особи покупця на зазначених
документах, покупець має право
затримати розрахунок за товар
поставлений постачальником за такими
документами (на відповідний час
затримки у наданні відповідних
документів, на відповідний час
затримки у наданні документів. При
цьому до покупця не застосовується
відповідальність, передбачена п. 8.4.
даного договору, Господарським
кодексом України, Цивільним кодексом
України та іншим законодавством.

Згідно п. 7.2. Договору, товар вважається
прийнятим за якістю відповідно до
сертифікату відповідності
(гігієнічного висновку чи іншого
документу, що підтверджує якість та
безпеку товару), а за кількістю та
найменуванням - згідно транспортної
накладної.

Відповідно до п. 8.4. Договору, за
порушення строку оплати товару,
визначеного п. 5.1. договору, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла на той період та яка
нараховується від суми заборгованості,
за кожен день прострочення виконання
своїх зобов'язань.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2011 року, а в частині виконання
гарантійних зобов'язань - до повного їх
виконання.

25.01.2012 року Позивачем та Відповідачем
підписано додаткову угоду від 25.01.2012
року №5 до Договору, згідно якої
сторони Договору погодились змінити
умови договору, зокрема, п.п. 2.4., 2.5.
Договору, виклавши їх у наступній
редакції: 2.4. Ціна поставленого товару
зазначається у видаткових накладних,
які надаються до головного офісу
покупця для здійснення оплати та
складаються на підставі кількості
поставленого товару, зазначеного у
транспортній накладній із
відповідними можливими виправленнями
згідно актів розбіжності. 2.5. Загальна
ціна договору складається з сум,
зазначених у видаткових накладних, які
надані на підставі договору.

28.12.2102 року Позивачем та Відповідачем
підписано додаткову угоду від 28.12.2012
року №9 до Договору, згідно якої
сторони Договору погодились змінити
умови договору, зокрема, п. 7.2. Договору,
виклавши їх у наступній редакції: 7.2.
Товар вважається прийнятим за якістю
відповідно до сертифікату
відповідності (гігієнічного висновку
чи іншого документу, що підтверджує
якість та безпеку товару), а за
кількістю та найменуванням - згідно
довіреності на одержання цінностей,
виданої покупцем, в якій зазначається
фактична кількість товару, прийнятого
покупцем.

28.12.2012 року Позивачем та Відповідачем
підписано додаткову угоду від 28.12.2012
року №10 до Договору, згідно якої
сторони Договору погодились змінити
умови договору, зокрема, п. 12.1. Договору
викласти у наступній редакції: Цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013 року, а в частині виконання
гарантійних зобов'язань - до повного їх
виконання.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено, що у період з
вересня 2013 року по листопад 2013 року
Позивач на виконання вимог п. 1.1.
Договору, з дотриманням вимог ст.ст. 526,
629, 712 Цивільного кодексу України,
передав, а Відповідач прийняв товар на
загальну суму 7 474 967,20 грн., що
підтверджено видатковими накладними
№122/287272 від 17.09.2013 року, №122/287295 від
17.09.2013 року, №122/287310 від 17.09.2013 року,
№122/287330 від 17.09.2013 року, №122/283578 від
24.09.2013 року, №122/286814 від 24.09.2013 року,
№122/286929 від 24.09.2013 року, №122/286935 від
24.09.2013 року, №122/288234 від 24.09.2013 року,
№122/289479 від 25.09.2013 року, №122/290770 від
25.09.2013 року, №122/288191 від 26.09.2013 року,
№122/289468 від 26.09.2013 року, №122/291375 від
26.09.2013 року, №122/291442 від 26.09.2013 року,
№122/283574 від 27.09.2013 року, №122/292702 від
27.09.2013 року, №122/292627 від 28.09.2013 року,
№122/286955 від 30.09.2013 року, №122/289766 від
05.10.2013 року, №122/293902 від 05.10.2013 року,
№122/295641 від 05.10.2013 року, №122/295661 від
05.10.2013 року, №122/295709 від 05.10.2013 року,
№122/295728 від 05.10.2013 року, №122/287988 від
07.10.2013 року, №122/301413 від 29.10.2013 року,
№122/301415 від 29.10.2013 року, №122/300965 від
30.10.2013 року, №122/304179 від 30.10.2013 року,
№122/304591 від 30.10.2013 року, №122/304812 від
30.10.2013 року, №122/304822 від 30.10.2013 року,
№122/300941 від 31.10.2013 року, №122/301492 від
31.10.2013 року, №122/305133 від 31.10.2013 року,
№122/305345 від 31.10.2013 року, №122/305393 від
31.10.2013 року, №122/305455 від 31.10.2013 року,
№122/305507 від 31.10.2013 року, №122/306875 від
31.10.2013 року, №122/305861 від 01.11.2013 року,
№122/300611 від 04.11.2013 року, №122/304639 від
13.11.2013 року, №122/310858 від 14.11.2013 року,
№122/311019 від 14.11.2013 року, №122/311554 від
15.11.2013 року, №122/311575 від 15.11.2013 року,
№122/311587 від 15.11.2013 року, №122/307848 від
16.11.2013 року, №122/309363 від 16.11.2013 року,
№122/311909 від 16.11.2013 року, №122/311915 від
16.11.2013 року, №122/312018 від 16.11.2013 року,
№122/311896 від 18.11.2013 року, №122/311501 від
18.11.2013 року, №122/307871 від 19.11.2013 року,
№122/309364 від 19.11.2013 року, №122/309396 від
19.11.2013 року, №122/310451 від 19.11.2013 року,
№122/312697 від 19.11.2013 року, №122/312769 від
19.11.2013 року, №122/312803 від 19.11.2013 року,
№122/313498 від 20.11.2013 року, №122/313520 від
20.11.2013 року, №122/306048 від 21.11.2013 року,
№122/311570 від 21.11.2013 року, №122/311581 від
21.11.2013, №122/314750 від 22.11.2013 року, №122/314666
від 23.11.2013 року, №122/314428 від 23.11.2013 року,
№122/314430 від 23.11.2013 року, №122/314501 від
23.11.2013 року, №122/314995 від 23.11.2013 року,
№122/315375 від 23.11.2013 року, №122/315383 від
23.11.2013 року, №122/314586 від 25.11.2013 року,
№122/315177 від 25.11.2013 року, №122/315199 від
25.11.2013 року, №122/315324 від 25.11.2013 року, які
підписані Відповідачем на виконання
вимог п.п. 1.1., 7.2. Договору та ст. 193
Господарського кодексу України без
будь-яких заперечень з приводу
зазначених у вказаних видаткових
накладних вартості, кількості та
якості поставленого Позивачем товару з
метою засвідчення факту прийняття
Відповідачем товару в обсязі,
кількості, якості та вартості,
визначених у видаткових накладних,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи і достовірність яких Відповідач
не заперечує та визнає. Факт прийняття
товару за вказаними видатковими
накладними уповноваженими
представниками Відповідача
підтверджується довіреностями №6442 від
17.09.2013 року, №5645 від 14.09.2013 року, №6544 від
14.09.2013 року, №6537 від 17.09.2013 року, №6745 від
24.09.2013 року, №5670 від 24.09.2013 року, №6747 від
24.09.2013 року, №6746 від 24.09.2013 року, №6730 від
24.09.2013 року, №5942 від 26.09.2013 року, №5943 від
25.09.2013 року, №5946 від 26.09.2013 року, №4917 від
26.09.2013 року, №5944 від 26.09.2013 року, №4916 від
26.09.2013 року, №6116 від 27.09.2013 року, №6133 від
27.09.2013 року, №5967 від 07.10.2013 року, №5512 від
30.09.2013 року, №5645 від 05.10.2013 року, №7399 від
05.10.2013 року, №7398 від 05.10.2013 року, №9079 від
05.10.2013 року, №8792 від 05.10.2013 року, №7021 від
05.10.2013 року, №6908 від 07.10.2013 року, №6498 від
29.10.2013 року, №5426 від 29.10.2013 року, №9803 від
30.10.2013 року, №7468 від 30.10.2013 року, №6666 від
31.10.2013 року, №7985 від 30.10.2013 року, №6787 від
30.10.2013 року, №6671 від 31.10.2013 року, №6079 від
01.11.2013 року, №7655 від 31.10.2013 року, №6439 від
31.10.2013 року, №7622 від 21.10.2013 року, №8982 від
31.10.2013 року, №9597 від 31.10.2013 року, №6111 від
04.11.2013 року, №7705 від 01.11.2013 року, №7553 від
04.11.2013 року, №7794 від 13.11.2013 року, №6943 від
14.11.2013 року, №6267 від 14.11.2013 року, №8406 від
15.11.2013 року, №10434 від 15.11.2013 року, №6738 від
15.11.2013 року, №7053 від 19.11.2013 року, №9430 від
19.11.2013 року, №9429 від 16.11.2013 року, №9431 від
16.11.2013 року, №8002 від 16.11.2013 року, №8094 від
18.11.2013 року, №7913 від 19.11.2013 року, №6898 від
19.11.2013 року, №6968 від 25.11.2013 року, №10150 від
19.11.2013 року, №7912 від 19.11.2013 року, №7911 від
19.11.2013 року, №6896 від 19.11.2013 року, №6895 від
19.11.2013 року, №8505 від 20.11.2013 року, №8506 від
20.11.2013 року, №9588 від 21.11.2013 року, №7281 від
21.11.2013 року, №8149 від 21.11.2013 року, №10724 від
22.11.2013 року, №7912 від 19.11.2013 року, №6499 від
23.11.2013 року, №7020 від 23.11.2013 року, №8041 від
23.11.2013 року, №8042 від 23.11.2013 року, №7210 від
25.11.2013 року, №10328 від 23.11.2013 року, №10329
від 23.11.2013 року, №8125 від 25.11.2013 року, №8224
від 24.11.2013 року, №8344 від 25.11.2013 року, №6968
від 25.11.2013 року, №8041 від 23.11.2013 року,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи та достовірність яких
Відповідач не заперечує. Тобто,
підписані Відповідачем видаткові
накладні без будь-якого зазначення
Відповідачем про незгоду із зазначеною
у вказаних видаткових накладних
вартістю, обсягом та якістю
поставленого Позивачем товару
свідчать про належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором щодо оплати отриманого
товару, внаслідок чого за Відповідачем
утворилась заборгованість у сумі 7 453
378,97 грн. (сім мільйонів чотириста
п'ятдесят три тисячі триста сімдесят
вісім гривень 97 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, ухвалою
господарського суду Київської області
від 16.06.2014 року суд зобов'язував
Відповідача подати належні докази
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором.

Проте, станом на момент розгляду справи
Відповідач не виконав вимоги ухвали
суду від 16.06.2014 року та не надав суду
належних доказів виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
від 12.08.2010 року №8104/100812 в частині повної
оплати отриманого товару за Договором,
у зв'язку з чим суд розглядав справу за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Разом з тим, Відповідач у відзиві на
позовну заяву від 04.07.2014 року б/н
просить провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 137
010,28 грн. припинити з підстав зазначених
у п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутністю предмету спору,
обґрунтовуючи це тим, що 12.06.2014 року
Відповідач звернувся до Позивача з
листом №1741, в якому на підставі п. 3 ст.
203 Господарського кодексу України та
ст. 601 Цивільного кодексу України,
повідомив про здійснення заліку
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, за договорами, у
яких Позивач та Відповідач є сторонами,
на суму 137 010,28 грн.

На підтвердження вказаного
Відповідачем надано суду копії листа
від 12.06.2014 року №1741, у якому Відповідач
повідомляв Позивача про здійснення
заліку зустрічних однорідних вимог за
наступними договорами, у яких
Відповідач та Позивач є сторонами:
договір про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601:
Відповідач є кредитором, а Позивач є
боржником при виконанні грошового
зобов'язання в сумі 137 010,28 грн.;
договір поставки від 12.08.2010 року
№8104/100812: Відповідач є боржником, а
Позивач є кредитором при виконанні
грошового зобов'язання в сумі 137010,28 грн.
Факт направлення вказаного листа на
адресу Відповідача підтверджується
копіює рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу Р 08 7.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що 01.06.2012 року між
приватним акціонерним товариством
"НОВА ЛІНІЯ" (виконавець) та товариством
з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ
ДІМ ЗАПАД" (замовник) укладено договір
про надання маркетингових послуг від
01.06.2012 року №8104/120601П, згідно п. 1.1. якого,
за завданням замовника виконавець
зобов'язується надавати замовнику
маркетингові послуги стосовно
способів та методів реалізації
непродовольчих товарів по
стимулюванню збуту товару, які
постачались, постачаються або будуть
постачатися або плануються в
майбутньому до постачання замовником
через торговельну мережу виконавця, а
замовник зобов'язується своєчасно
прийняти такі послуги та оплатити їх
відповідно до договору.

Пунктами 4.1., 4.2. договору про надання
маркетингових послуг від 01.06.2012 року
№8104/120601П визначено, що оплата за даним
договором здійснюється замовником
щомісячно (п.п. 4.2. - 4.3. Договору) один раз
в квартал (п. 4.5. Договору) та один раз на
рік (п. 4.4. Договору) на підставі
рахунків або актів здачі-прийняття
послуг, які готуються виконавцем.
Замовник зобов'язаний здійснити оплату
до 15 числа місяця. наступного за
розрахунковим, замовник зобов'язаний
вжити всіх заходів для здійснення
повної та своєчасної оплати. За надання
послуг, визначених у п.п. 1.4.1. - 1.4.5. цього
договору, замовник зобов'язаний
сплатити на користь виконавця
(розрахунковий період - календарний
місяць) грошову суму, у розмірі 3,5% від
загальної вартості товарів, які
оплачені в розрахунковому місяці
виконавцем замовнику за договором
№8104/100812 від 12.08.2010 року (у тому числі
стосовно яких сторонами проведено
зарахування зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав).

Відповідно до п.п. 5.3.-5.5. договору про
надання маркетингових послуг від 01.06.2012
року №8104/120601П, при здачі результатів
виконання послуг виконавець та
замовник підписуються акт
здачі-прийняття послуг, який є
невід'ємною частиною договору. Послуги
за договором вважаються прийнятими
після підписання актів здачі-прийняття
послуг, з урахуванням п. 5.5. Факт надання
послуг засвідчується підписаним
уповноваженими представниками сторін
актом здачі-прийняття послуг. Замовник
зобов'язаний підписати акт
здачі-прийняття послуг протягом 5
робочих днів з моменту отримання від
виконавця, або в той же термін надати
вмотивовану відмову від підписання
акті здачі-прийняття послуг з
обов'язковим зазначенням зауважень та
надіслати один екземпляр акту
виконавцю за адресою, визначеною ст. 11
цього договору як адреса для
листування.

Договором про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601П у п. 8.1.
визначено, що даний договір набуває
юридичної сили з моменту його
підписання і діє до 31.12.2012 року, а в
частині виконання грошового
зобов'язання, до повного його
виконання.

28.12.2012 року Позивачем та Відповідач
підписано додаткову угоду до договору
про надання маркетингових послуг від
01.06.2012 року №8104/120601П, згідно якого
сторони домовились викласти п. 8.1.
договору про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601П у
наступні редакції: Даний договір
набуває юридичної сили з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013 року, а в
частині виконання грошового
зобов'язання, до повного його
виконання.

Як встановлено судом, Відповідачем на
адресу Позивача надіслано лист від
20.05.2014 року №1447, у якому Відповідач
просив у семиденний строк сплатити на
банківський рахунок Відповідача суму
боргу за договором про надання
маркетингових послуг від 01.06.2012 року
№8104/120601П у вигляді основного боргу з
урахуванням інфляції у розмірі 132 519,81
грн., пеня у розмірі 3 188,84 грн., три
проценти річних у розмірі 1 301,63 грн.

Як на підставу виникнення
заборгованості Позивача перед
Відповідачем за договором про надання
маркетингових послуг від 01.06.2012 року
№8104/120601П, Відповідач посилається на
рахунки на оплату від 30.11.2013 року
№5 та від 31.12.2013 року №7.

Згідно копій рахунків на оплату від
30.11.2013 року №5 на суму 26 585,19 грн.
та від 31.12.2013 року №7 на суму 98
004,56 грн., вказані рахунки Відповідачем
виставлено для оплати за надані
Відповідачем послуги з вивчення та
аналізу динаміки попиту на товар;
дослідження кон'юнктури ринку;
розміщення інформації про товар.

Як встановлено судом, згідно п. 4.2.
договору про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601П, за
надання послуг, визначених у п.п. 1.4.1. -
1.4.5. цього договору, замовник
зобов'язаний сплатити на користь
виконавця (розрахунковий період -
календарний місяць) грошову суму, у
розмірі 3,5% від загальної вартості
товарів, які оплачені в розрахунковому
місяці виконавцем замовнику за
договором №8104/100812 від 12.08.2010 року (у
тому числі стосовно яких сторонами
проведено зарахування зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав).

Таким чином, вартість послуг за
договором про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601П з
вивчення та аналізу динаміки попиту на
товар, дослідження кон'юнктури ринку,
розміщення інформації про товар
визначається від загальної вартості
товарів, які оплачені в розрахунковому
місяці виконавцем замовнику за
договором №8104/100812 від 12.08.2010 року.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що в матеріалах
справи відсутні належні докази оплати
Відповідачем грошових коштів за товар,
поставлений Позивачем Відповідачу за
договором №8104/100812 від 12.08.2010 року за
листопад 2013 року та грудень 2013 року,
тобто за відповідний період, за який
Відповідачем визначено вартість
послуг наданих за договором про
надання маркетингових послуг від 01.06.2012
року №8104/120601П.

Таким чином, Відповідачем не доведено
та не обґрунтовано за допомогою
належних та допустимих доказів
вартості послуг, вказаної у рахунках на
оплату від 30.11.2013 року №5 на суму 26
585,19 грн. та від 31.12.2013 року №7 на
суму 98 004,56 грн., оскільки підстави для
визначення такої вартості (докази
оплати Відповідачем отриманих товарів
за договором №8104/100812 від 12.08.2010 року за
відповідний період) в матеріалах
справи відсутні.

Разом з тим, п.п. 5.3.-5.5. договору про
надання маркетингових послуг від 01.06.2012
року №8104/120601П визначено, що при здачі
результатів виконання послуг
виконавець та замовник підписуються
акт здачі-прийняття послуг, який є
невід'ємною частиною договору. Послуги
за договором вважаються прийнятими
після підписання актів здачі-прийняття
послуг, з урахуванням п. 5.5. Факт надання
послуг засвідчується підписаним
уповноваженими представниками сторін
актом здачі-прийняття послуг. Замовник
зобов'язаний підписати акт
здачі-прийняття послуг протягом 5
робочих днів з моменту отримання від
виконавця, або в той же термін надати
вмотивовану відмову від підписання
акті здачі-прийняття послуг з
обов'язковим зазначенням зауважень та
надіслати один екземпляр акту
виконавцю за адресою, визначеною ст. 11
цього договору як адреса для
листування.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що належним доказом надання послуг за
договором про надання маркетингових
послуг від 01.06.2012 року №8104/120601П є
підписаний уповноваженими
представниками сторін акт
здачі-прийняття послуг.

Як встановлено судом, в матеріалах
справи відсутні підписані Позивачем та
Відповідачем акти здачі-прийняття
послуг за договором про надання
маркетингових послуг від 01.06.2012 року
№8104/120601П за листопад 2013 року та грудень
2013 року; відсутні докази надіслання
Відповідачем на адресу Позивача
відповідних актів здачі-прийняття
послуг.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що Відповідачем не доведено факту
надання послуг за договором про
надання маркетингових послуг від 01.06.2012
року №8104/120601П за листопад 2013 року та
грудень 2013 року з вивчення та аналізу
динаміки попиту на товар; дослідження
кон'юнктури ринку; розміщення
інформації про товар, на оплату яких
Відповідачем виставлено рахунки на
оплату від 30.11.2013 року №5 та від
31.12.2013 року №7.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази погодження Позивачем
зарахування зустрічних однорідних
вимог за договором про надання
маркетингових послуг від 01.06.2012 року
№8104/120601 договором поставки від 12.08.2010
року №8104/100812 у сумі 137 010,28 грн.

Враховуючи викладене вище, за
наслідками дослідження матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для припинення
провадження у справі в частині вимог
про стягнення з Відповідача
заборгованості у сумі 137 010,28 грн., у
зв'язку з чим клопотання Відповідача,
викладене у п. 1. прохальної частини
відзиву на позовну заяву від 04.07.2014 року
б/н задоволенню не підлягає.

Таким чином, внаслідок порушення
Відповідачем положень п.п. 1.1., 5.1.
Договору, ст.ст. 526, 530, 629, 712 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України, у
зв'язку з тим, що Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором з оплати отриманого за
період з вересня 2013 року по листопад 2013
року товару за Договором, за
Відповідачем перед Позивачем наявна
заборгованість у вигляді основного
боргу у сумі 7 453 378,97 грн. (сім
мільйонів чотириста п'ятдесят три
тисячі триста сімдесят вісім гривень 97
коп.). Доказів сплати вказаної суми
заборгованості Відповідачем суду не
надано.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення з Відповідача
заборгованості за Договором у вигляді
основного боргу у сумі 7 453 378,97 грн.
(сім мільйонів чотириста п'ятдесят три
тисячі триста сімдесят вісім гривень 97
коп.) є обґрунтованою та доведеною за
допомогою належних і допустимих
доказів, у зв'язку з чим підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання за
Договором з оплати отриманого товару,
пеню, передбачену п. 8.4. Договору, за
загальний період з 16.12.2013 року по 07.07.2014
року у сумі 431 932,32 грн. (чотириста
тридцять одна тисяча дев'ятсот
тридцять дві гривні 32 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 8.4. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати отриманого
товару за Договором у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України у сумі 431
932,32 грн. (чотириста тридцять одна
тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні 32
коп.).

Як вказує Відповідач у відзиві на
позовну заяву від 04.07.2014 року б/н, з
урахуванням положень п. 5.1. Договору,
обов'язок Відповідача по сплаті
отриманого ним товару виникає з
моменту надання Позивачем належним
чином оформлених податкових та
видаткових накладних, а не з моменту
виписки видаткової накладної
Позивачем. При здійсненні розрахунку
штрафних санкцій Позивачем не
враховано дати отримання Відповідачем
усього пакету документів та невірно
здійснено розрахунок штрафних санкцій.

Як встановлено судом, Договором у п.п.
5.1., 5.2. визначено, що покупець оплачує
товари шляхом банківського переказу на
поточних рахунок постачальника,
визначений у договорі, протягом 90
календарних днів з моменту прийому
товару покупцем за умови, що
постачальник надасть належним чином
оформлені податкові та видаткові
накладні до головного офісу покупця. в
термін не більше ніж 3 банківських дні з
дня поставки товарів. Якщо
постачальник не надасть видаткові та
податкові накладні до головного офісу
покупця вчасно, про що свідчать
відсутність підпису відповідальної
особи покупця на зазначених
документах, покупець має право
затримати розрахунок за товар
поставлений постачальником за такими
документами (на відповідний час
затримки у наданні відповідних
документів, на відповідний час
затримки у наданні документів. При
цьому до покупця не застосовується
відповідальність, передбачена п. 8.4.
даного договору, Господарським
кодексом України, Цивільним кодексом
України та іншим законодавством.

За наслідками аналізу вказаних
положень п.п. 5.1., 5.2. Договору, судом
встановлено, що строк оплати товару
починає перебіг з моменту надання
Позивачем Відповідачу оформлених
податкових та видаткових накладних, у
зв'язку з чим твердження Відповідача
відповідають дійсним обставинам
справи. Факт надання Позивачем
Відповідачу документів, визначених у п.
5.1. Договору, підтверджується
відмітками Відповідача про отримання,
наявних на відповідних видаткових
накладних, копії яких знаходяться в
матеріалах справи.

На підтвердження своїх доводів щодо
невідповідності розрахунку пені,
здійсненого Позивачем, Відповідачем
надано контррозрахунок суми пені, з
якого вбачається, що Відповідачем
визначено момент виникнення
заборгованості невірно, оскільки, як
вбачається з вказаного
контррозрахунку, Відповідачем не
враховано положень п. 5.1. Договору щодо
строку оплати товару (протягом 90
календарних днів з моменту прийому
товару покупцем), та застосовано для
визначення моменту виникнення
заборгованості строк у три календарних
місяці.

Разом з тим, судом встановлено, що
Позивачем невірно визначено момент
виникнення заборгованості, оскільки
Позивачем не враховано положення п. 5.1.
Договору щодо того, що перебіг строку
оплати починається з моменту надання
Позивачем Відповідачу оформлених
податкових та видаткових накладних.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені,
здійснивши перерахунок пені за
відповідні періоди прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором в межах
позовних вимог, судом встановлено, що
сума пені у розмірі 431 932,32 грн.
(чотириста тридцять одна тисяча
дев'ятсот тридцять дві гривні 32 коп.)
відповідає умовам Договору та
обставинам справи. Разом з тим, як
вбачається з розрахунку пені, доданого
до заяви про збільшення розміру
позовних вимог від 07.07.2014 року б/н,
Позивачем нараховано пеню у сумі 523
396,36 грн., за результатами перевірки
розрахунку якої, враховуючи вірні
періоди виникнення заборгованості,
судом встановлено, що вказана сума пені
визначена вірно, проте, Позивачам
заявлено до стягнення з Відповідача
пеня у сумі 431 932,32 грн. (чотириста
тридцять одна тисяча дев'ятсот
тридцять дві гривні 32 коп.). Належних
доказів виконання Відповідачем
зобов'язань за Договором щодо оплати
отриманого товару за Договором, які б
спростовували вірність розрахунку
пені, Відповідачем суду не надано.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми пені перед Позивачем не надано.

Поряд з цим, Відповідач у відзиві на
позовну заяву від 04.07.2014 року б/н
просить суд зменшити розмір пені, що
підлягає стягненню з Відповідача.

Детально дослідивши матеріали справи,
з метою встановлення наявності підстав
для зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню з Відповідача у
сумі 431 932,32 грн. (чотириста тридцять
одна тисяча дев'ятсот тридцять дві
гривні 32 коп.), суд дійшов наступних
висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 533 Цивільного кодексу
України визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право: зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 28.01.2009 року у
справі №12/108.

Судом встановлено, що в матеріалах
справи відсутні докази виконання
Відповідачем зобов'язань за Договором
з оплати отриманого Відповідачем
товару; всупереч положень ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України,
Відповідач, звернувшись до суду з
клопотанням про зменшення розміру пені
не надав суду доказів, які спростовують
позовні вимоги чи звільняють його від
цивільної відповідальності; не надав
доказів винятковості обставин, які
призвели до порушення ним грошового
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення та інших
обставин, з якими законодавець пов'язує
право суду на зменшення штрафних
санкцій. Разом з тим, Відповідачем не
надано суду жодних доказів вчинення
ним дій, спрямованих на погашення
заборгованості за Договором.
Враховуючи те, що сума основного боргу
за договором від 12.08.2010 року №8104/100812
складає 7 453 378,97 грн. (сім мільйонів
чотириста п'ятдесят три тисячі триста
сімдесят вісім гривень 97 коп.),
враховуючи значний період
прострочення, суд дійшов висновку, що
штрафні санкції у вигляді пені у сумі 431
932,32 грн. (чотириста тридцять одна
тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні 32
коп.) не є надмірно великими, у зв'язку з
чим підстави для зменшення розміру
пені у сумі 431 932,32 грн. (чотириста
тридцять одна тисяча дев'ятсот
тридцять дві гривні 32 коп.) відсутні.

Також Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача інфляційні
втрати у сумі 677 534,54 грн. (шістсот
сімдесят сім тисяч п'ятсот тридцять
чотири гривні 54 коп.) та три проценти
річних у сумі 82 003,70 грн. (вісімдесят
дві тисячі три гривні 70 коп.) за
загальний період з 16.12.2013 року по 07.07.2014
року.

У відповідності із ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» від 17.07.2012 року №
01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаних сум трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
здійснивши перерахунок вказаних сум за
вірні періоди в межах заявлених
позовних вимог, судом встановлено, що
інфляційні втрати у сумі 677 534,54 грн.
(шістсот сімдесят сім тисяч п'ятсот
тридцять чотири гривні 54 коп.) та три
проценти річних у сумі 82 003,70 грн.
(вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.) визначені Позивачем вірно і
обґрунтовано. Разом з тим, як
вбачається з розрахунку інфляційних
втрат та трьох процентів річних,
доданого до заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 07.07.2014 року
б/н, Позивачем нараховано інфляційних
втрати у сумі 776 798,59 грн. та суму трьох
процентів річних у розмірі 99 570,13 грн.,
за результатами перевірки розрахунку
яких, враховуючи вірні періоди
виникнення заборгованості, судом
встановлено, що вказані суми
інфляційних втрат та трьох процентів
річних визначені вірно, проте,
Позивачем заявлено до стягнення з
Відповідача пеня у сумі інфляційні
втрати у сумі 677 534,54 грн. (шістсот
сімдесят сім тисяч п'ятсот тридцять
чотири гривні 54 коп.) та три проценти
річних у сумі 82 003,70 грн. (вісімдесят
дві тисячі три гривні 70 коп.).

На час розгляду справи, Відповідачем не
надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних та
інфляційних втрат.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором від 12.08.2010 року №8104/100812 у
вигляді основного боргу у сумі 7 453
378,97 грн. (сім мільйонів чотириста
п'ятдесят три тисячі триста сімдесят
вісім гривень 97 коп.), пені у сумі 431
932,32 грн. (чотириста тридцять одна
тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні 32
коп.), інфляційних втрат у сумі 677 534,54
грн. (шістсот сімдесят сім тисяч п'ятсот
тридцять чотири гривні 54 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 82 003,70 грн.
(вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача
заборгованості за договором від 12.08.2010
року №8104/100812 у вигляді основного боргу
у сумі 7 453 378,97 грн. (сім мільйонів
чотириста п'ятдесят три тисячі триста
сімдесят вісім гривень 97 коп.), пені у
сумі 431 932,32 грн. (чотириста тридцять
одна тисяча дев'ятсот тридцять дві
гривні 32 коп.), інфляційних втрат у сумі
677 534,54 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч
п'ятсот тридцять чотири гривні 54 коп.)
та трьох процентів річних у сумі 82 003,70
грн. (вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.) є обґрунтованими та доведеними за
допомогою належних і допустимих
доказів, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем у справі в якості доказів,
є належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача витрати по
сплаті судового збору у сумі 73 080,00
грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят
гривень 00 коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 73 080,00 грн. (сімдесят три
тисячі вісімдесят гривень 00 коп.),
відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

У відзиві на позовну заяву від 04.07.2014
року б/н Відповідач просить скасувати
заходи до забезпечення позову,
накладені ухвалою господарського суду
Київської області від 19.06.2014 року у
справі №911/2288/14, а саме зняти арешт з
грошових коштів приватного
акціонерного товариства "НОВА ЛІНІЯ" у
сумі 7 969 698,32 грн. (сім мільйонів
дев'ятсот шістдесят дев'ять тисяч
шістсот дев'яносто вісім гривень 32
коп.), які знаходяться на банківських
рахунках, що належать приватному
акціонерному товариству "НОВА ЛІНІЯ",
які стануть відомі державному
виконавцю під час виконання ухвали.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" від 26.12.2011 року за №16,
враховуючи, що забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

За таких обставин, враховуючи те, що
заходи до забезпечення позову
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД"
до приватного акціонерного товариства
"НОВА ЛІНІЯ" про стягнення
заборгованості у вигляді накладення
арешту на грошові кошти Відповідача у
сумі 7 969 698,32 грн. були вжиті з метою
захисту прав Позивача та належного
виконання рішення у справі, враховуючи
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для скасування
заходів до забезпечення позову у
вигляді арешту, накладеного ухвалою
господарського суду Київської області
від 19.06.2014 року.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД"
до приватного акціонерного товариства
"НОВА ЛІНІЯ" про стягнення
заборгованості, - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з приватного
акціонерного товариства "НОВА ЛІНІЯ",
ідентифікаційний код: 30728887,
місцезнаходження: 08162, Київська обл.,
Києво-Святошинський район, смт Чабани,
Одеське шосе, буд. 8, на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАПАД",
ідентифікаційний код: 37049777,
місцезнаходження: 73000, м. Херсон, просп.
Ушакова, буд. 79, заборгованість за
договором від 12.08.2010 року №8104/100812 у
вигляді основного боргу у сумі 7 453
378,97 грн. (сім мільйонів чотириста
п'ятдесят три тисячі триста сімдесят
вісім гривень 97 коп.), пені у сумі 431
932,32 грн. (чотириста тридцять одна
тисяча дев'ятсот тридцять дві гривні 32
коп.), інфляційних втрат у сумі 677 534,54
грн. (шістсот сімдесят сім тисяч п'ятсот
тридцять чотири гривні 54 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 82 003,70 грн.
(вісімдесят дві тисячі три гривні 70
коп.) та судовий збір у сумі 73 080,00 грн.
(сімдесят три тисячі вісімдесят
гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 11 липня 2014 року