Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" липня 2014 р.
Справа № 906/700/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Осадчий А.М. - довіреність
від 20.12.2013;

від відповідача: ОСОБА_2 - договір про
надання правової допомоги від 07.07.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "ПРОСТО-страхування" (м.
Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Коростишів)

про стягнення 5903,23 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 5903,23 грн.
затрат по виплаті страхового
відшкодування.

12.06.2014 від Оболонського районного суду
м. Києва на адресу суду надійшли копії
матеріалів адміністративної справи №
3-1653/2013 відносно ОСОБА_3 (а.с. 56-67).

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Подав клопотання, яке було
задоволено судом, про долучення до
матеріалів справи документів (а.с. 87-97).
Усно пояснив, що страхування причіпа
необхідно у зв'язку з тим, що ДТП може
статися за участю лише причіпа, зокрема
у випадку коли він не перебуває у
з'єднанні з тягачем.

Представник відповідача проти позову
заперечив, з викладених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 68) мотивів. Подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи копії витягу з ЄДР щодо ОСОБА_2.
Вказане клопотання судом задоволено
(а.с. 98-99).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи, 03
березня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством "ПРОСТО -
страхування" (позивач) та ОСОБА_4, було
укладено Договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальної власників наземних
транспортних засобів, оформлений
полісом №АВ/1529773 (далі - Договір (а.с. 9),
згідно якого було застраховано
відповідальність власника
транспортного засобу напівпричепу "DAF",
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказав, що 22 лютого 2013 року в м. Києві на
вул. Г. Дніпра відбулась
дорожньо-транспортна пригода,
учасниками якої були: автомобіль "DAF",
реєстраційнийномер НОМЕР_1 з
напівпричепом "Kogel SN 24", реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 та
автомобіль "Lexus RX-350", реєстраційний
номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5.

Зазначає, що відповідно до Постанови
Оболонського районного суду м. Києва,
дорожньо-транспортна пригода сталася
врезультаті порушення Правил
дорожнього руху ОСОБА_3.

Зауважує, що внаслідок даної пригоди
третя особа - ОСОБА_6 зазнав
матеріальної шкоди внаслідок
пошкодження його власності (автомобіль
"Lexus RX-350", реєстраційний номер НОМЕР_3),
яка згідно звіту №8038/75417 з оцінки
транспортного засобу від 27.05.2013
становить 5903,23грн.

Пояснює, що 06.06.2013 ОСОБА_5 звернувся до
АТ "ПРосто-страхування" із заявою про
виплату страхового відшкодування, яке
згідно розрахунку №75417 складає 5903,23грн.

Вказує, що зазначена вище подія була
визнана страховою, про що 10.06.2013 було
складено Страховий акт №75417, а згідно
платіжного доручення №16752 від 12.06.2013 АТ
"ПРОСТО страхування" виплатило
страхове відшкодування у розмірі
5903,23грн.

Таким чином, як вказує позивач,
фактичні витрати страхової компанії,
пов'язані з цим страховим випадком
складають 5903,23грн.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону
України "Про страхування", ст. 33, 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" позивач вважає,
що до нього в порядку регресу перейшло
право на отримання від відповідача
компенсації шкоди, заподіяної власнику
застрахованого автомобіля у розмірі
5903,23грн.

При цьому зауважує, що про настання
дорожньо-транспортної пригоди ні
ОСОБА_3, ні ФОП ОСОБА_2 із заявою про
настання ДТП до АТ "ПРОСТО-страхування"
не звертався.

Відповідач, згідно відзиву на позовну
заяву (а.с. 68 ) просить суд відмовити у
позові за безпідставністю позовних
вимог. Зокрема, звертає увагу суду на
те, що автомобіль "Lexus RX-350" отримав
пошкодження від напівпричепу "Kogel SN 24"
реєстраційний номер НОМЕР_2 і саме між
ними сталося ДТП. Зуважує, що
напівпричеп "Kogel SN 24", згідно полічу АВ
№3851223 обов'язкового страхування
цивільної відповідальності від 14.09.2012,
був застрахований у ПАТ
"Українська-пожежна страхова компанія",
яку одразу було повідомлено про даний
страховий випадок. Вважає
безпідставним твердження позивача про
неповідомлення про настання
страхового випадку, оскільки у
останнього є в наявності поліс АВ №3851223
на страхування напівпричепу "Kogel SN 24".
Пояснює, що копію цього полісу
позивачем було долучено до своєї
позовної заяви про стягнення коштів із
водія ОСОБА_3, у задоволенні якої згідно
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 22.04.2014, було
відмовлено. За вказаного, відповідач
вважає повністю безпідставними та
нічим не підтвердженими твердження
позивача про те, що його не було
повідомлено про настання страхового
випадку. Наголошує, що позивачем не
надано доказів на підтвердження
вказаного та приховано обставини щодо
повідомлення відповідачем про
страховий випадок, з метою отримання з
останнього коштів.

Зауважує, що вимоги, визначені у ст. 38.1.,
33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не містять обов'язку
повідомляти страховика протягом 3-х
днів з моменту настання ДТП. У свою
чергу, як вказує відповідач, ст. 37
вказаного Закону не передбачає такої
підстави для відмови у виплаті
страхового відшкодування через
неповідомлення страховика протягом 3-х
днів з дня настання ДТП.

Зазначає, що підстави для подачі
регресного позову вичерпно визначені у
ст. 38 Закону, у якій відсутнє посилання
на п.п. 33.1.4 ст. 33 Закону і дана норма не
може застосовуватись до спірних
правовідносин. Звертає увагу, що
позивач не надав оригінал полісу, на
який він посилається як на підставу
своїх вимог, що виключає можливість
задоволення позову. Враховуючи вказані
норми та те, що він повідомив
страховиків про ДТП, вважає, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, врахувавши пояснення
представників сторін, проаналізувавши
приписи законодавства, якими
врегульовано спірні відносини,
господарський суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог, з
огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено
та не заперечується сторонами, що 22.02.2013
о 10-30 год. ОСОБА_3 по вул. Г. Дніпра, 1 в м.
Києві, керуючи автомобілем "ДаФ", д.н.з.
НОМЕР_1 з напівпричепом Когель д.н.з.
НОМЕР_2, виконуючи розворот з другого
ряду, не переконався в безпечності
такого руху, не звернувся за допомогою
до сторонніх осіб, не дотримався
безпечного інтервалу, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
"Лексус", д.н.з. НОМЕР_3, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Оболонського
районного суду м. Києва від 22.03.2013 (а.с.
18), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340
грн.

Вартість матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу "Lexus RX-350",
реєстраційний номер НОМЕР_3 в
результаті його пошкодження в розмірі
5903,23грн. з ПДВ, підтверджено Звітом
№8038/75417 від 27.05.2013 (а.с. 19-25) та ремонтною
калькуляцією №8036 від 27.05.2013 (а.с. 26-27).

Матеріали справи також містять
складений та підписаний позивачем
страховий акт № 75417 від 10.06.2013 (а.с. 36),
згідно з яким на підставі отриманих
документів, а також згідно умов Поліса
АВ№1529773, визнано, що розглянута подія
відповідає умовам страхування і є
страховим випадком по ризику
"Дорожньо-транспортна пригода" та
призначено до виплати страхове
відшкодування в розмірі5903,23грн.

Наданими до справи платіжним
дорученням №16752 від 12.06.2013 (а.с. 38)
підтверджено також, що позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 5903,23грн. у
повному обсязі.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів"
передбачено право страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

При цьому, пунктом 36.3. зазначеного
Закону передбачено, якщо
дорожньо-транспортна пригода сталася
за участю декількох транспортних
засобів, що перебували у з'єднанні між
собою (у складі одного транспортного
составу або під час буксирування із
застосуванням жорсткого зчеплення чи
з частковим навантаженням
буксируваного транспортного засобу на
платформу або на спеціальний опорний
пристрій), виплата страхового
відшкодування здійснюється
страховиком, який уклав договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
щодо тягача, а в разі якщо цей тягач
незабезпечений, регламентна виплата
здійснюється МТСБУ.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
автомобільний транспорт", причіп -
транспортний засіб без власного
джерела енергії, пристосований для
буксирування автомобілем.

Згідно пп.1.10 п.1 Постанови КМ України
"Про правила дорожнього руху" від 10.10.2001
року, причіп - транспортний засіб,
призначений для руху тільки в з'єднанні
з іншим транспортним засобом. До цього
виду належать також напівпричепи та
причепи-розпуски.

Відтак, в разі встановлення вини водія
автомобіля з причепом у скоєнні ДТП,
цивільно-правова відповідальність
винної особи повинна наставати за
шкоду, заподіяну третім особам як
внаслідок експлуатації тягача
(автомобіля).

За п.п. 33.1.4. стаття 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів" у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Однак, наявність у позивача страхового
полісу ПАТ "Українська пожежна -
страхова компанія" суд не розцінює як
належний доказ того, що позивача було
належним чином повідомлено про
дорожньо - транспортну пригоду, а інших
доказів повідомлення позивача про
настання дорожньо-транспортної
пригоди відповідачем не надано.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
"Про страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За частиною 1 статті 1191 ЦК особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно п.п. 38.1.1. (ґ) п 38.1. статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів"
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування в сумі
5903,23грн. (а.с. 38), набув право регресної
вимоги до страхувальника або водія
забезпеченого засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу
України визначено, що юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Роз'ясненням Вищого господарського
суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року
„Про деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням
шкоди" передбачено, що відповідно до
статті 1187 ЦК України відповідальність
за шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, покладається на особу, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатації цього джерела. ... Якщо
шкоду заподіяно джерелом підвищеної
небезпеки, його володілець несе
відповідальність перед потерпілим і у
тому разі, коли це є наслідком вини
осіб, які перебувають з ним у трудових
відносинах або експлуатують таке
джерело на підставах, передбачених
Законом.

Як вбачається з Протоколу про
адміністративне правопорушення (а.с. 58),
рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 22.04.2014 (а.с.
43-45), наявного в матеріалах справи
Трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю від 01.03.2011 (а.с. 39-40)
автомобіль "DAF", реєстраційнийномер
НОМЕР_1 з напівпричепом "Kogel SN 24",
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_3, належить ПП ОСОБА_2, з
яким вказаний водій під час скоєння ДТП
перебував у трудових відносинах.

Враховуючи вказані обставини, позивач
обґрунтовано звернувся з позовом про
стягнення суми страхового
відшкодування в порядку регресу з
відповідача.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести
належними та допустимими у справі
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування
обґрунтованості позовних вимог суду не
надав. При цьому, позивач довів суду
обґрунтованість заявлених позовних
вимог належними та допустимими
доказами.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_7)

на користь Приватного акціонерного
товариства "ПРОСТО-страхування" (04050, м.
Київ, Шевченківський р-н., вул. Герцена,
буд. 10, ід. код 24745673):

- 5903,23грн. затрат по виплаті страхового
відшкодування;

- 1827,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.07.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи;

2 - відповідачу (рек. з пов.)