ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.Справа № 916/1860/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Ізмаїльської міської ради до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та повернення земельної
ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 04.06.2014 р. та 25.06.2014 р.
оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України.

Ізмаїльської міської ради звернулась
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про:

- розірвання договору оренди
земельної ділянки, зареєстрованого у
відділі Держкомзему у м. Ізмаїл
Одеської області, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 09.09.2011
р. за № 0009, укладеного між
сторонами щодо оренди земельної
ділянки площею 0,0080 га за адресою:
АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача
повернути земельну ділянку площею 0,0080
га за адресою: АДРЕСА_1 за актом
приймання-передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

09.09.2011 р. на підставі рішення
Ізмаїльської міської ради № 2448-V від
21.08.2009 р. було укладено договір оренди
земельної ділянки з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 площею 0,0080
га для розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону-кафетерію у
АДРЕСА_1.

Як вказує позивач, відповідно до
генерального плану м. Ізмаїл земельна
ділянка, яка надана в оренду ФОП ОСОБА_2
для розміщення та експлуатації
торгового павільйону-кафетерію,
знаходиться в зоні зелених насаджень
загального користування та не
передбачає встановлення торгового
павільйону-кафетерію.

Так, з метою приведення території
паркової зони по пр. Суворова від вул.
Комсомольської до вул. Котовського у
відповідність до діючої містобудівної
документації Управлінням
містобудування та архітектури
розроблена схема благоустрою паркової
зони по пр. Суворова від вул.
Комсомольської до вул. Котовського.
Зазначена схема благоустрою була
затверджена рішенням виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради №
362 від 08.05.2013 р.

При цьому позивач вказує, що відповідно
до листа Управління містобудування і
архітектури Ізмаїльської міської ради
згідно генерального плану м. Ізмаїл,
земельна ділянка по АДРЕСА_1, надана в
оренду ФОП ОСОБА_2, розміщена у зоні
зелених насаджень загального
користування - паркової зони Довгого
бульвару по пр. Суворова. Благоустрій
паркової зони здійснюється згідно
схеми, затвердженої рішенням
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради № 362 від 08.05.2013 року.

Наразі позивач вказує, що відповідно до
п. 2.6. договору оренди земельної ділянки
від 09.09.2011 р. на земельній ділянці
відсутні об'єкти нерухомого майна.

З огляду на те, що торгівельний
павільйон за адресою: АДРЕСА_1, ФОП
ОСОБА_2 встановлений не був, та з
урахуванням рішення виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради №
362 від 08.05.2013 р. „Про затвердження схеми
благоустрою паркової зони по пр.
Суворова від вул. Комсомольської до
вул. Котовського" позивач вважає, що
дозвіл на встановлення
вищезазначеного павільйону не може
бути наданий.

Також позивач вважає, що прийняття
виконавчим комітетом рішення № 362 від
08.05.2013 р. „Про затвердження схеми
благоустрою паркової зони по пр.
Суворова від вул. Комсомольської до
вул. Котовського є в даному випадку
істотною зміною обставин, з якою ч. 1 ст.
652 ЦК України пов'язує можливість
розірвання договору.

На підставі зазначеного, з метою
створення умов для реалізації рішення
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради № 362 від 08.05.2013 р. „Про
затвердження схеми благоустрою
паркової зони по пр. Суворова. від вул.
Комсомольської до вул. Котовського"
Ізмаїльською міською радою було
прийняте рішення № 2955-VІ від 31.05.2013 р.
„Про розірвання договорів оренди",
відповідно до якого вирішено розірвати
договори оренди у встановленому
порядку, в т.ч. і з суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 по
земельній ділянці площею 0,0080 га для
розміщення та експлуатації торгового
павільйону-кафетерію, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

14.10.2013 р. ФОП ОСОБА_2 було надіслано лист
про розірвання договору оренди (лист
було отримано 16.10.2013 р.), однак відповіді
отримано не було, що стало підставою
для звернення до суду із заявленим
позовом про розірвання вказаного
договору.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 21.05.2014 р. позовну заяву
Ізмаїльської міської ради прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі № 916/1860/14, при цьому розгляд
справи призначено в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, зазначених у відзиві на позов
(а.с. 32-35), посилаючись при цьому на те, що
позивач не довів наявність істотних
обставин та наявність одночасно умов,
які відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України
можуть бути підставою для розірвання
спірного договору. Відтак, відповідач
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши та дослідивши
всі письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

Рішенням Ізмаїльської міської ради від
22.06.2007 р. № 765-V затверджено акт вибору
земельної ділянки площею 0,0080 га для
розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону-кафетерію по
АДРЕСА_1 та надано дозвіл суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_2 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0080 га в довгострокову
оренду терміном на 10 років для
розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону-кафетерію по
АДРЕСА_1.

Рішенням Ізмаїльської міської ради від
21.08.2009 р. № 2448-V затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0080 га на 10 років
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для
розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону-кафетерія за
адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер -
:01:033:0439). Зазначена земельна
ділянка надана в довгострокову оренду
із земель житлової та громадської
забудови, не наданих у власність чи
користування.

Рішенням архітектурно-містобудівної
ради при Управлінні містобудівництва
та архітектури Ізмаїльської міської
ради (протокол № 8 від 28.12.2009 р.)
погоджено проектну пропозицію ОСОБА_2
щодо реконструкції хлібного магазину
під торгівельний павільйон-кафетерій
по АДРЕСА_1 (варіант №3).

09 вересня 2011р. між Ізмаїльською міською
радою (орендодавець) в особі міського
голови Абрамченко А.В. та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар)
було укладено договір оренди землі,
згідно п. 1.1. якого позивач як
орендодавець на підставі ст.ст. 2, 12
Земельного кодексу України, Закону
України „Про оренду землі", рішення
Ізмаїльської міської ради № 2448-V від
21.08.2009 р. надає, а відповідач як орендар
приймає в строкове платне володіння та
користування (оренду) земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 0,0080 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та
експлуатації торгівельного
павільйону-кафетерію.

Згідно п. 1.2. договору земельна ділянка,
яка є об'єктом оренди за цим договором,
належить до категорії земель за
основним цільовим призначенням -
роздрібної торгівлі та комерційних
послуг (код Українського класифікатора
цільового використання землі 1.11.3.) та
надається в оренду орендарю для
розміщення та експлуатації
торгівельного павільйону - кафетерію.

Відповідно до п. 2.6. договору оренди на
земельній ділянці відсутні об'єкти
нерухомого майна.

В п. 3.1 договору визначено строк дії
договору, який становить 10 років з дати
його державної реєстрації.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3
ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 Земельного
кодексу України та ст. 18 Закону України
"Про оренду землі" є укладеним з моменту
його державної реєстрації.

Як вбачається зі змісту вказаного
договору оренди землі, вказаний
договір був зареєстрований у відділі
Держкомзему у м. Ізмаїл, Одеської
області, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 09.09.2011 р. за №
0039.

Як вказує позивач, відповідно до
генерального плану м. Ізмаїл земельна
ділянка, яка надана в оренду ФОП ОСОБА_2
для розміщення та експлуатації
торгового павільйону-кафетерію,
знаходиться в зоні зелених насаджень
загального користування та не
передбачає встановлення торгового
павільйону-кафетерію.

Так, з метою приведення території
паркової зони по пр. Суворова від вул.
Комсомольської до вул. Котовського у
відповідність до діючої містобудівної
документації Управлінням
містобудування та архітектури
розроблена схема благоустрою паркової
зони по пр. Суворова від вул.
Комсомольської до вул. Котовського.
Зазначена схема благоустрою була
затверджена рішенням виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради №
362 від 08.05.2013 р.

При цьому позивач вказує, що відповідно
до листа Управління містобудування і
архітектури Ізмаїльської міської ради
згідно генерального плану м. Ізмаїл,
земельна ділянка по АДРЕСА_1, надана в
оренду ФОП ОСОБА_2, розміщена у зоні
зелених насаджень загального
користування - паркової зони Довгого
бульвару по пр. Суворова. Благоустрій
паркової зони здійснюється згідно
схеми, затвердженої рішенням
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради № 362 від 08.05.2013 року.

З огляду на те, що торгівельний
павільйон за адресою: АДРЕСА_1, ФОП
ОСОБА_2 встановлений не був, та з
урахуванням рішення виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради №
362 від 08.05.2013 р. „Про затвердження схеми
благоустрою паркової зони по пр.
Суворова від вул. Комсомольської до
вул. Котовського" позивач вважає, що
дозвіл на встановлення
вищезазначеного павільйону не може
бути наданий.

Також позивач вважає, що прийняття
виконавчим комітетом рішення № 362 від
08.05.2013 р. „Про затвердження схеми
благоустрою паркової зони по пр.
Суворова від вул. Комсомольської до
вул. Котовського є в даному випадку
істотною зміною обставин, з якою чинне
законодавство пов'язує можливість
розірвання договору.

На підставі зазначеного, з метою
створення умов для реалізації рішення
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради № 362 від 08.05.2013 р. „Про
затвердження схеми благоустрою
паркової зони по пр. Суворова. від вул.
Комсомольської до вул. Котовського"
Ізмаїльською міською радою було
прийняте рішення № 2955-VІ від 31.05.2013 р.
„Про розірвання договорів оренди",
відповідно до якого вирішено розірвати
договори оренди у встановленому
порядку, в т.ч. і з суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 по
земельній ділянці площею 0,0080 га для
розміщення та експлуатації торгового
павільйону-кафетерію, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

14.10.2013 р. ФОП ОСОБА_2 було надіслано лист
про розірвання договору оренди (лист
було отримано 16.10.2013 р.), однак відповіді
отримано не було, що стало підставою
для звернення до суду із заявленим
позовом про розірвання вказаного
договору.

Так, згідно положень ст. 1 Закону
України "Про оренду землі" оренда землі
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. Згідно п. 6 названої статті
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Крім того, за приписами ст. 13 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Разом з тим пунктом 12.2 спірного
договору оренди передбачено, що
договір не може бути розірваний
орендодавцем в односторонньому
порядку. Договір може бути розірваний
орендодавцем достроково в судовому
порядку виключно у наступних випадках:

- порушення орендарем умов
цільового використання земельної
ділянки;

- порушення орендарем порядку
зміни цільового використання
земельної ділянки;

- несплата орендарем орендної
плати більш як за три місяці поспіль.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 651
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлене договором або законом.

Ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що договір оренди
землі може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

За положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України
"Про оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 651
Цивільного кодексу України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст.
651 ЦК України, чинним законодавством
України під істотним розуміється таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладені договору.

Проте, визначені п. 12.2 спірного
договору підстави для його розірвання
у судовому порядку судом не
встановлені та позивач таких підстав
не наводить.

Також позивач не вказує на наявність
істотних порушень умов договору з боку
відповідача, проте зазначає про зміну
істотних обставин. При цьому в
обґрунтування позовних вимог позивач
послався на положення ч. 1 ст. 652 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 статті 652 Цивільного
кодексу України у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах.

В силу приписів ч. 2 ст. 652 Цивільного
кодексу України, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 652 ЦК
України, існування одночасно умов є
необхідним для встановлення
ускладнень у виконанні, достатніх для
зміни договору.

Першою умовою визначено те, що в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане.
У відповідності до даної умови, події,
що викликали ускладнення у виконанні
договору, і які можна назвати "істотною
зміною обставин" повинні мати місце або
стати відомими сторонам
(заінтересованій стороні) після
укладення договору. Другою умовою є
зміна обставин, яка зумовлена
причинами, що заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагаються. Іншими словами
мова йде про те, що події, які
викликають ускладнення, не могли
стороною бути розумно прийняті до
уваги.

Третя умова - виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала б при укладенні
договору. Мова йде про зменшення
цінності отримуваного стороною за
договором, включаючи випадки коли
виконання взагалі більш не має ніякої
цінності для сторони, що отримує
виконання. Зменшення цінності
отримуваного стороною за договором
відбувається у випадку, коли суттєво
змінюється договірна рівновага у силу
істотного підвищення вартості
виконуваного або у силу зменшення
отримуваного стороною за договором.

Слід зазначити, що поняття "істотні
зміни обставин" або іншими словами
"ускладнення" при виконанні договору
мають значення лише у відношенні ще не
здійсненного виконання і не мають
правового значення для виконання, яке
вже відбулося.

Істотна зміна обставин як правило має
правове значення для договорів коли їх
укладення не збігається з виконанням, а
дія договору та виконання має бути
довготриваючою у порівняні із
договорами, які виконуються у момент їх
укладення.

Четвертою умовою є те, що із суті
договору або звичаїв ділового обороту
не випливає, що ризик зміни обставин
несе заінтересована сторона. Виходячи
із змісту названої умови, випадки
ускладнення у виконанні договору не
можуть мати місця, якщо потерпіла
сторона прийняла на себе ризик зміни
обставин. Прийняття на себе ризику
зміни обставин не обов'язково повинно
бути прямо відображено у договорі,
такий висновок може слідувати із
самого характеру та змісту
зобов'язання.

Зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК
України).

Разом з тим судом встановлено, що
спірна земельна ділянка була надана
ФОП ОСОБА_2 в оренду у відповідності до
генерального плану м. Ізмаїл,
затвердженого рішенням Ізмаїльської
міської ради № 59-ХХХШ від 10.09.1998 р. та
визнаного актуальним рішенням
Ізмаїльської міської ради № 2876-VI від
26.04.2013 р. та Закону України „Про
регулювання містобудівної діяльності"
№ 3038-VI від 17.02.2011 р.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
благоустрій населених пунктів -
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля, також заходи з
благоустрою населених пунктів - роботи
щодо відновлення, належного утримання
та раціонального використання
територій, охорони та організації
упорядкування об'єктів благоустрою з
урахуванням особливостей їх
використання.

У відповідності до Українського
класифікатора цільового використання
землі, орендована ділянка відноситься
за своїм цільовим призначенням до
земель роздрібної торгівлі та
комерційних послуг та відповідачу була
надана вказана земельна ділянку з
метою її використання саме за її
цільовим призначенням.

Згідно до Українського класифікатора
цільового використання землі парки,
зелені зони, сквери, бульвари
відносяться до земель загального
користування.

Позивачем не надано рішення
Ізмаїльської міської ради щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки по пр-ту Суворова від вул.
Комсомольської до вул. Котовського.

При цьому виконання договору не
призводить до порушення
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавлення позивача того, на
що він розраховував при укладенні
договору (зокрема отримання орендної
плати). Більш того, позивачем не
спростовані доводи відповідача про те,
що ФОП ОСОБА_2 сплачує до міського
бюджету орендну плату, встановлену
умовами договору.

Відтак, судом на підставі ретельної
правової оцінки умов укладеного між
сторонами по справі договору оренди
землі та інших доказів по справі не
встановлено наявність підстав для його
розірвання згідно ч. 1 ст. 652 Цивільного
кодексу України, та відповідно підстав
для покладення на відповідача
обов'язку повернути орендовану
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене та
оцінюючи надані докази в сукупності,
суд вважає, що позовні вимоги
Ізмаїльської міської ради є
необґрунтованими, не відповідають
вимогам чинного законодавства та
фактичним обставинам і матеріалам
справи, у зв'язку з чим задоволенню не
підлягають.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Ізмаїльської
міської ради до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору оренди земельної ділянки та
повернення земельної ділянки
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 14.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.