ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.
Справа № 911/2203/14

За позовом Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради «Білоцерківтепломережа»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фарматрансагро»

про стягнення 47 847,30грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Колісник Т.А.
(довіреність № 166 від 30.12.2013);

від відповідача - Герасименко М.В.
(директор)

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (далі - КП БМР
«Білоцерківтепломережа») звернулось
до господарського суду Київської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фарматрансагро» (далі - ТОВ
«Фарматрансгаро») про стягнення 47
847,30грн, з яких:

- 44 429,70грн основного боргу за спожиту
теплову енергію, поставлену у жовтні 2013
року - квітні 2014 року ;

- 2 182,03грн пені за період з 16.11.22013 по
02.06.2014;

- 424,59грн процентів за період 16.11.2013 по
02.06.2014;

- 810,98грн збитків від інфляції за період
з 16.11.2013 по 02.06.2014 .

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№ 1203 від 01.10.2011 на постачання та
споживання теплової енергії (далі -
договір) в частині оплати поставленого
товару (а.с. 2-3).

Відповідач у справі - ТОВ
«Фарматрансагро» проти задоволення
позивних вимог в частині стягнення
штрафних санкцій заперечував та просив
у задоволенні позову відмовити
частково.

Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач
посилається на неякісне надання послуг
з теплопостачання (невідповідність
температури у приміщеннях),
неодноразове звернення щодо
відключення від системи
теплопостачання, а також навмисне
нарощуванням боргу.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
представник відповідача щодо
задоволення позову в частині стягнення
штрафних санкцій заперечував.

В судовому засіданні з 20.06.2014 по 04.07.2014
оголошувалась перерва.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2011 між сторонами у справі - КП БМР
«Білоцерківтепломережа» (далі
-теплопостачальна організація,
позивач) та ТОВ «Фарматрансагро» (далі -
споживач, відповідач) укладено договір
на постачання та споживання теплової
енергії № 1203 (а.с. 7-9, далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до пп. 1.1, 1.2 договору, його
предметом є надання споживачеві
теплової енергії у вигляді опалення,
підігріву води і за його умовами
теплопостачальна організація постачає
споживачу теплову енергію, а споживач -
зобов'язується прийняти на межі
балансової належності з найменшими
втратами та оплатити теплову енергію
за встановленими тарифами,
затвердженими міськими органами
самоврядування.

Згідно з пп. 2.2, 2.3 договору
теплопостачальна організація передає
споживачу теплову енергію на межі
балансової належності теплових мереж
та експлуатаційної відповідальності
(схема наведена сторонами у додатку № 2,
який є невід'ємною частиною даного
договору); приймання-передача теплової
енергії, поставленої
теплопостачальною організацією
споживачу, оформляється щомісячним
актом приймання-передачі теплової
енергії.

В силу п.5.1 договору облік спожитої
теплової енергії проводиться по
приладам обліку або розрахунковим
методом.

Як вбачається з додатку №1 до
відповідного договору (а.с.9, зворот),
для обліку кількості гарячої води та
кількості тепла, спожитого за
договором, на об'єкті відповідача -
аптека №191 (вул. Тімірязєва, 2а), на який
здійснювалось теплопостачання
лічильники не встановлені, облік
здійснюється розрахунковим шляхом з
розрахунку: 272,3м2 м опалювальної площі;
0,663м3 води (розрахунок визначено
додатком №7 до договору, а.с.37).

Відповідно до пп. 6.1, 6.4 договору
розрахунки за теплову енергію
здійснюються за встановленими
тарифами.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір
набирає чинності з моменту укладення і
діє в частині постачання теплової
енергії протягом 1 року і вважається
щорічно поновленим, якщо за місяць до
закінчення його дії не надійде заява
від однієї із сторін про розірвання
договору, але не раніше дати закінчення
опалювального періоду, а в частині
проведення остаточних розрахунків - до
повного здійснення останніх.

На виконання умов вказаного договору,
позивач у період з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року поставив відповідачу
теплову енергію у вигляді опалення та
підігріву гарячої води на загальну
суму 44 429,57грн, що підтверджується
актами приймання-передачі робіт/послуг
з опалення та підігріву холодної води
за:

- жовтень 2013 року на суму 4 613,62грн;

- листопад 2013 року на суму 8 206,22грн;

- грудень 2013 року на суму 8 206,22 грн;

- січень 2014 року на суму 7 697,75грн;

- лютий 2014 року на суму 7 697,75грн;

- березень 2014 року на суму 7 697,75грн;

- квітень 2014 року на суму 310,26грн
(а.с.12-18).

Зазначені акти підписані директором
позивача Скурідіною Н.В. та директором
відповідача Герасименко М.В., споживач
щодо якості наданих послуг претензій
не мав, про що відображено у актах
приймання-передачі робіт/послуг з
опалення та підігріву холодної води.
При цьому, не в усіх відповідних актах
обсяг підігрітої води визначений з
урахуванням додатку №7 до договору
(а.с.37); доказів внесення відповідних
змін до договору або його додатків щодо
розрахункового обсягу води сторонами
не надано. Однак, зважаючи на
підписання актів приймання-передачі, у
яких зазначено обсяг послуг, які надані
та їх вартість, без заперечень
сторонами, такі показники суд вважає
узгодженими і щодо яких досягнуто
домовленості сторонами.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати наданих позивачем послуг, а
також застосування до відповідача
відповідальності за порушення
відповідного обов'язку, яка
встановлена чинним законодавством та
умовами договору.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка
регулює відносини з надання послуг, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу у розмірі,
у строки та у порядку, що встановлені
договором.

Як визначено п.6.4 договору, оплата за
спожиту теплову енергію здійснюється
споживачем в термін до 15 числа місяця
наступного за розрахунковим.

Отже, останнім днем виконання
зобов'язання з оплати спожитої
теплової енергії за певний місяць є 14
число наступного за ним місяця (також
див.п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ від №14
від 17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» ).

Відповідачем взяті на себе
зобов'язання в частині оплати
поставленої у жовтні 2013 року - квітні 2014
року теплової енергії у встановлений
договором строк не виконані.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані
взяті на себе зобов'язання, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення
основного боргу в сумі 44 429,57грн
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При цьому, посилання відповідача на
неякісне надання послуг не прийнято
судом до уваги, оскільки такі факти не
підтверджені в установленому порядку,
в порушення вимог ч.1 ст.33 ГПК України, а
акти, підписані відповідачем, містять
відмітку щодо відсутності претензій
щодо якості таких послуг.

Посилання відповідача на те, що він мав
намір відключитись від опалення, про що
подавав відповідні звернення, не
впливає на висновок суду щодо прав та
обов'язків сторін, оскільки
відповідачем не доведено самого факту
відключення та не спростовано фактів
споживання теплової енергії у спірний
період.

В частині стягнення 0,13грн. основного
боргу суд відмовляє позивачу з огляду
на недоведеність заборгованості
відповідача у сумі 310,39грн за послуги,
надані у квітні 2014 року, вартість яких
згідно акту становить 310,26грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимоги про стягнення збитків від
інфляції в сумі 810,98грн за період з
листопада 2013 року по червень 2013 року на
заборгованість за спожиті послуги у
жовтні 2013 року - січні 2014 року, суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивачем нараховано
проценти у загальній сумі 424,59грн, а
саме за періоди з:

- 16.11.2012 по 16.05.2014 на суму 4 613.62грн. у
розмірі 69,01грн;

- 16.12.2013 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн. у
розмірі 113,99грн;

- 16.01.2014 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн. у
розмірі 93,08грн;

- 16.02.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн. у
розмірі 67,70грн;

- 16.03.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн. у
розмірі 49,98грн;

- 16.04.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн. у
розмірі 30.37грн;

- 16.05.2014 по 02.06.2014 на суму 310,39грн у
розмірі 0,46грн.

Однак, у квітні 2014 року, як свідчить акт
(а.с.18), спожито послуг на суму 310,26грн,
які відповідач мав оплатити до 15.05.2014, а
не 310,39грн, з якої виходив позивач,
обраховуючи проценти.

Разом з тим, така помилка у розрахунку
не потягла за собою заявлення
позивачем вимог у більшому розмірі.
Так, з урахуванням періоду нарахування,
визначеного позивачем та розміру
заборгованості за спожиті послуги,
заявлені вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 424,59грн, суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2 182,03грн пені, нарахованої
за періоди з:

- 16.11.2013 по 16.05.2014 на суму 4 613,62грн у
розмірі 323,33грн;

- 16.12.2013 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн у
розмірі 560,04грн;

- 16.01.2014 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн у
розмірі 469,44грн;

- 16.02.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 335,37грн;

- 16.03.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 278,60грн;

- 16.04.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 192,34грн;

- 16.05.2014 по 02.06.2014 на суму 310,39грн у
розмірі 2,91грн.

Відповідно до п. 6.6 договору за
порушення строків оплати спожитої
теплової енергії, зазначених у п. 6.4
даного договору, споживач сплачує на
користь теплопостачальної
організації, крім суми заборгованості,
пеню за кожний день прострочення
оплати у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ.

Однак, розмір пені, за розрахунком суду
(з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК
України, відповідно до якої
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано та помилки у розмірі
боргу за спожиту теплову енергію у
квітні 2014 року) за заявлений позивачем
період складає 2177,24грн, а саме за
періоди з:

- 16.11.2013 по 14.05.2014 на суму 4 613.62грн у
розмірі 318,53грн;

- 16.12.2013 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн у
розмірі 560,05грн;

- 16.01.2014 по 02.06.2014 на суму 8 206,22грн у
розмірі 469,44грн;

- 16.02.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 355,37грн;

- 16.03.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 278,60грн;

- 16.04.2014 по 02.06.2014 на суму 7 697,75грн у
розмірі 192,34грн;

- 16.05.2014 по 02.06.2014 на суму 310,26грн у
розмірі 2,91грн.

Таким чином, вимоги щодо
стягнення пені підлягають задоволенню
у розмірі 2 177,24грн; в частині стягнення
4,79грн пені суд у позові відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою позову судовим збором,
підлягають частковому відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача, а саме
пропорційно розміру задоволених вимог,
що складає 1826,81грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 09.07.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фарматрансагро» на
користь Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» 44 429,57грн
заборгованості, 2 177,24грн пені, 424,59грн
процентів, 810,98грн збитків від інфляції,
а також 1826,81грн в рахунок відшкодування
витрат, понесених на оплату позову
судовим збором.

3. В частині стягнення 0,13грн
заборгованості, та 4,79грн пені
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.