м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог не предмет спору, на
стороні відповідача - Приватне
підприємства «Компанія «Надєжда»
про стягнення 29 899, 24 грн.
Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)
від позивача: Красніков О.В.
від відповідача: не з'явились
від третьої особи: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Фаворит» про стягнення 631, 13
грн. - пені, 12 378, 11 грн. - 28 % річних, 10 890, 00
грн. - неустойки за збереження
транспортного засобу. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
№ 6 від 07.02.2013 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 02.12.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 р. призначено
Розпорядженням Виконуючого обов'язки
Голови Господарського суду міста Києва
від 23.12.2013 р. визначено склад суду для
Пригунова А.Б. (головуюча), Ломака В.С. та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 р. залучено третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог не предмет спору, на стороні
відповідача - Приватне підприємства
«Компанія «Надєжда» та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 10.02.2014
У процесі провадження у справі
відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що
відповідачем схвалено прохання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» щодо незастосування
штрафних санкцій за порушення термінів
сплати вартості транспортного засобу
шляхом зарахування сплачених
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» коштів у якості оплати
основного боргу, а не штрафні санкції
відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу
Склад суду у даній справі змінювався.
Розпорядженням Виконуючого обов'язки
Голови Господарського суду міста Києва
від 28.04.2014 р. колегіальний склад суду
змінено наступним чином - Пригунова А.Б.
(головуюча), Гулевець О.В. та Бондарчук
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України, в тому числі за
клопотанням відповідача.
05.05.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва Приватне підприємство «Надежда»
подало клопотання про розгляд даної
справи без участі представника.
15.07.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
Приватне підприємство «Надежда»
подало клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
представника, який перебуває на
Розглянувши вищевказане клопотання,
суд відмовляє у його задоволення з тих
підстав, що відповідно до ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України учасник господарського
процесу не обмежений колом осіб, які
можуть представляти його інтереси.
У дане судове засідання учасники
провадження у справі не з'явились.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представників сторін та третьої особи
не є перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
судового процесу, оригінали яких
оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 09.07.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
провадження у справі, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еверласт» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» укладено договір поставки,
за умовами якого позивач зобов'язався
виготовити та поставити, а відповідач -
прийняти та оплатити
напівпричіп-цистерну 32 м.ку., 5-ти
секційний, 3-х вісний ходовий агрегат BPW.

Відповідно до п. 4.2. договору поставка
товару здійснюється протягом 30-ти
календарних днів після попередньої
оплати в розмірі 25 % від суми договору,
що становить 123 750, 00 грн. на 12.03.2013 р.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3., 5.4. договору
його сума становить 495 000, 00 грн.; перша
сума у розмірі 25 % від суми договору
підлягає перерахуванню станом на 12.03.2013
р. - 123 750, 00 грн.; другий етап - остаточний
розрахунок, що становить 75 % від суми
договору - 371 250, 00 грн. та здійснюється
протягом 12-ти банківських днів з дня
отримання документів та транзитного
номеру. Зобов'язання вважаються
виконаними з моменту оплати 100 % суми
договору.

Згідно з п. 6.4. договору за порушення
умов розрахунку за товар, відповідач
сплачує на користь позивача пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення. У випадку
прострочення більш ніж на 5-ть
банківських днів відповідач сплачує на
користь відповідача 28 % річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Договір, відповідно до п. 9.5., набуває
чинності з дати його підписання та
закінчується протягом одного
календарного року, а в частині
взаєморозрахунків - до фактичного
їхнього виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.03.2013 р., 14.03.2013 р. та 18.03.2013 р.
відповідачем перераховано на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт» грошові
кошти на суму 123 750, 00 грн. за договором №
6 від 07.02.2013 р., що підтверджується
виписками з банківського рахунку, які
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до акту приймання-передачі
транспортного засобу від 21.03.2013 р.
позивач передав, а відповідач прийняв
напівпричіп-цистерну 32 м.ку., 5-ти
секційний, 3-х вісний ходовий агрегат BPW.

Крім того, сторонами підписано
видаткову накладну № РН-0000027 від 21.03.2013
р. про поставку товару, обумовленого
договором № 6 від 07.02.2013 р., на загальну
суму 495 000, 00 грн.

Також судом встановлено, що 22.05.2013 р.
відповідачем перераховано на користь
позивача грошові кошти у сумі 371 250, 00
грн. за договором № 6 від 07.02.2013 р., про що
свідчить виписка з банківського
рахунку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем порушено
зобов'язання щодо строку оплати товару,
поставленого за договором № 6 від 07.02.2013
р., у зв'язку з чим Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еверласт»
нараховано штрафні санкції,
передбачені договором, а саме: 631, 13 грн.
- пені, 12 378, 11 грн. - 28 % річних, 10 890, 00 грн. -
неустойки за збереження транспортного
засобу.

Обґрунтовуючи заперечення, відповідач
стверджує, що звертався до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еверласт»
з листом про незастосування штрафних
санкції та вважає схваленим позивачем
правочин щодо ненарахування штрафних
санкцій, у зв'язку з зарахуванням
сплачених Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» коштів в рахунок погашення
основного боргу, а не штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За змістом ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи зі змісту договору № 6 від
07.02.2013 р., відповідач зобов'язаний був
здійснити остаточний розрахунок за
переданий йому транспортний засіб не
пізніше 08.04.2013 р.

В той же час, суд відзначає, що фактично
відповідачем перераховано грошові
кошти за договором № 6 від 07.02.2013 р. -
22.05.2013 р., тобто з порушенням
встановленого договором строку.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач доказів належного
виконання грошових зобов'язань за
договором № 6 від 07.02.2013 р. не надав,
обґрунтованих причин неможливості їх
виконання не навів.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку що відповідачем
допущено порушення договору № 6 від
07.02.2013 р. в частині розрахунків за товар,
а також норми ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до 2.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» а приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

З приводу заперечень відповідача про
незастосування штрафних санкцій
обумовлених договором у зв'язку із
зарахуванням позивачем сплачених
грошових коштів у якості оплати суми
основного боргу у не штрафних в поярку
ст. 534 Цивільного кодексу України, суд
відзначає, що у даному випадку норми ст.
534 Цивільного кодексу України не
застосовуються з наступних підстав.

Платіжним дорученням № 3 від 22.05.2013 р.
відповідачем здійснено остаточний
розрахунок за договором № 6 від 07.02.2013 р.
та перераховано грошові кошти у
повному обсязі, що виключає
недостатність коштів для виконання
грошового зобов'язання відповідача
перед позивачем.

Крім того, зарахуванням відповідачем
основного боргу не свідчить про
погодження ним правочину щодо не
нарахування штрафних санкцій виходячи
із встановленого нормами ст. 181
Господарського кодексу України та ст.
638 Цивільного кодексу України порядку
укладання господарських договорів.

При цьому, суд звертає увагу, що за
приписами ст. 614 Цивільного кодексу
України правочин, яким скасовується чи
обмежується відповідальність за
умисне порушення зобов'язання, є
нікчемним.

Згідно розрахунку позивача, зробленого
за період з 10.04.2013 р. (дата виникнення
прострочення, виходячи з того, що
транспортний засіб та визначені
договором документи передані
відповідачу 21.03.2013 р., про що складено
відповідний акт приймання передачі, а
відтак - остаточний розрахунок
відповідач май здійснити не пізніше
09.04.2013 р., в той час як фактично
здійснено 22.05.2013 р.) до 22.05.2013 р. розмір
пені становить 6 631, 13 грн., 28 % річних - 12
378, 11 грн. та визначений договором штраф
- 10 890, 00 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом
встановлено, що останній здійснено
арифметично вірно та не перевищує
розрахунок суду.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» (03151, м. Київ, вул. Волинська, 10,
літ «А», оф. 296, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еверласт»
(65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 18, ) пеню в розмірі 6 631, 13 (шість
тисяч шістсот тридцять одна грн. 13 коп.)
грн., 12 378, 11 (дванадцять тисяч триста
сімдесят вісім грн. 11 коп.) грн. - 28 %
річних, 10 890, 00 (десять тисяч вісімсот
дев'яносто грн. 00 коп.) грн. - штрафу та 1
720, 00 (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50
коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 11.07.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.
(головуюча)

Гулевець О.В.

Бондарчук В.В.