РІШЕННЯ

"27" червня 2014 р.Справа № 921/348/14-г/8

Господарський суд Тернопільської
області у складі

судді Гирили І.М. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро", вул.
Велика Морська, буд. 143, м. Миколаїв, 54000
(вул. Ямська, 28А, м. Київ, 03038)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", с. Постолівка,
Гусятинський район, Тернопільська
область, 48236

про стягнення заборгованості в
загальній сумі 4 768 673 грн.17 коп, в т.ч.: 2 380
170,73 грн. - основного боргу, 952 068,29 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
680 085,43 грн. - 36% річних, 246 482,73 грн. - пені,
33 831,85 грн. - інфляційні нарахування та 476
034,14 грн. - штрафу.

За участю представників сторін:

Позивача: Бонтлаба В. В. - представника,
довіреність б/н від 19.03.2014 р.

Відповідача: не прибув

В судових засіданнях представникам
сторін роз'яснено процесуальні права
та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Запис розгляду судової справи
здійснюється за допомогою технічних
засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу "Документообіг
господарського суду" та
спеціалізованої програми фіксування
відеоконференцій "TrueConf".

Для архівного оригіналу звукозапису
надано диск CD-R, серійний номер 9DA608264040E22.

Для архівного оригіналу фіксування
відеоконференції надано диск DVD-RW,
серійний номер MWD653QC23110344.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро", м.
Київ, надалі - позивач, звернулось до
господарського суду Тернопільської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", с. Постолівка,
Гусятинський район, Тернопільська
область, надалі - відповідач, про
стягнення заборгованості в загальній
сумі 4 768 673 грн.17 коп., в т.ч.: 2 380 170,73 грн.
основного боргу, 952 068,29 грн. дооцінки
вартості неоплаченого товару, 680 085,43
грн. 36% річних, 246 482,73 грн. пені, 33 831,85 грн.
інфляційних нарахувань та 476 034,14 грн.
штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань по Договору поставки №
ЗР-111/13 від 13.02.2013 р. в частині оплати
вартості поставленого за період з 21
травня 2013 року по 24 липня 2013 року згідно
видаткових накладних товару (засобів
захисту рослин, насіння, міндобрива та
мікродобрива), внаслідок чого
утворилась заборгованість в сумі 2 380 170,
73 грн., на яку відповідно до вимог
чинного законодавства, умов вказаного
вище договору за період з 02.08.2013 р. по
01.04.2014 р. нараховано 246 482,73 грн. пені, 33 831,
85 грн. інфляційних нарахувань, 680 085,43
грн. 36% річних, а також 952 068, 29 грн.
дооцінки вартості неоплаченого товару
та 476 034,14 грн. штрафу.

В підтвердження викладеного надано:
видаткові накладні № 2050 від 21.05.2013 р., №
2324 від 27.05.2013 р., № 2413 від 29.05.2013 р., № 2414
від 29.05.2013 р., № 2938 від 10.06.2013 р., № 2956 від
11.06.2013 р., № 3163 від 17.06.2013 р., № 3568 від
05.07.2013 р. та № 3916 від 24.07.2013 р.; договір
поставки № ЗР-111/13 від 13.02.2013 р.; додатки
№ 1 від 21.05.2013 р., № 2 від 27.05.2013 р., № 3 від
10.06.2013 р., № 4 від 11.06.2013 р., № 5 від 17.06.2013
р., № 6 від 05.07.2013 р. та № 7 від 24.07.2013 р. до
договору поставки № ЗР-111/13 від 13.02.2013 р.;
накладну № 683 від 23.07.2013 р.; додаткову
угоду від 31.07.2013 р. до договору поставки
№ ЗР-111/13 від 13.02.2013 р., банківську
виписку з рахунку ТОВ "Імперія-Агро" за
09.09.2013 р. та 05.12.2013 р., заяву-повідомлення
№21/03 від 21.03.2014 р., а також інші
документи, належним чином засвідчені
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року порушено
провадження у даній справі та
призначено її до розгляду в судовому
засіданні на 14:45 год. 28.04.2014 р. В порядку
ст. 77 ГПК України, розгляд справи в
судових засіданнях 28.04.2014 р., 16.05.2014 р. та
13.06.2014 р. було відкладено на 12:00 год.
16.05.2014 р., на 10:00 год. 13.06.2014 р. та,
відповідно, на 10:00 год. 27.06.2014 р., з
викладених у відповідних ухвалах суду
підстав. Окрім того, судом було
задоволено Клопотання ТОВ "Імперія -
Агро" про його участь у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
забезпечення проведення якої доручено
Господарському суду міста Києва. Також,
ухвалою суду від 13.06.2014 р., в порядку ч. 3
ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору
продовжено до 01.07.2014 р.

Відповідач в судове засідання 27.06.2014 р.
явку свого повноважного представника
не забезпечив, причин неявки не
повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, в порядку ст. 64 ГПК
України, про що свідчить наявне в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення -
ухвали суду від 13.06.2014 р. Поряд з цим,
повноважний представник відповідача
звернувся до суду з письмовим
клопотанням б/ н від 26.06.2014 р. (отримано
та зареєстровано канцелярією суду
27.06.2014 р. за вх. №12279), згідно якого
просить у відповідності до ст. 233 ГК
України, враховуючи важкий майновий
стан відповідача, зменшити розмір
штрафних санкцій, оскільки, на думку
останнього, вони є надмірно великими
порівняно із збитками позивача. Також,
на підставі ст. 83 п.6 ГПК України,
враховуючи специфіку господарської
діяльності у сфері сільського
господарства, відстрочити виконання
рішення суду до 01 серпня 2014 р. Окрім
того, долучив до матеріалів справи, як
докази часткової сплати
заборгованості копії платіжних
доручень №824 від 09.09.2013 р. на суму 100 000
грн. та №1072 від 05.12.2013 р. на суму 10 000 грн.
Також, просить суд розгляд справи в
судовому засіданні 27.06.2014 р. проводити
без його участі (неможливість явки).

В судовому засіданні 27.06.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з
викладених у позовній заяві підстав.
Клопотання представника відповідача
про зменшення розміру штрафних санкцій
та надання відстрочки виконання
рішення у даній справі до 01.08.2014 року
вважає необґрунтованими та
безпідставними. В обґрунтування своїх
заперечень зазначає, що наведені
відповідачем обставини не є
винятковими, позивач теж є
сільськогосподарським підприємством,
додатковою угодою від 31.07.2013 року було
встановлено строк проведення
розрахунку - 01.08.2013 р., проте
відповідачем заборгованість за
поставлений товар не погашено до цього
часу, термін прострочення є значним.
Просить суд врахувати, що в липні
місяці сільськогосподарські
підприємства проводять збір ріпаку,
надання відстрочки виконання рішення
до 01.08.2014 р. надасть можливість
відповідачу зібрати урожай та з метою
уникнення розрахунків з позивачем
продати останній. Вважає, що наведені
обставини тільки ускладнять виконання
рішення суду у даній справі.

В силу приписів ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Таким чином, беручи до уваги, що:
визначений ст. 69 ГПК України, з
врахуванням продовженого ухвалою суду
від 13.06.2014 р., строк вирішення спору
закінчується 01.07.2014 р.; сторони були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи; явка
представника відповідача не
визнавалась судом обов'язковою; брати
участь у судовому засіданні є правом
сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України;
розгляд справи неодноразово
відкладався, зокрема, у зв'язку із
неявкою та клопотанням відповідача;
наявних у справі доказів є достатньо
для вирішення спору по суті, справа
розглядається без участі представника
відповідача, за наявними у ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судових засіданнях доводи
та пояснення представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази, суд
встановив:

13.02.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро", -
Постачальник, з однієї сторони, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", - Покупець, з другої
сторони, укладено договір поставки
№ЗР-111/13 від 13.02.2013 р. (далі - Договір від
13.02.2013 р.), відповідно до п.1.1 якого
Постачальник зобов'язався у визначені
договором терміни передати у власність
Покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(Товар), а Покупець зобов'язався
прийняти Товар і сплатити за нього
грошову суму (вартість, ціну) визначену
договором.

Згідно п.п. 2.1-2.4 р.2 Договору, ціна
продукції визначається Додатками
та/або накладними та/або
рахунками-фактури, що є невід'ємною
частиною цього договору. Ціна
продукції, що поставляється за цим
Договором, вказується у Додатках в
національній валюті та визначається, в
залежності від виду товару (засоби
захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння
вітчизняного виробництва, міндобрива
та мікродобрива). Для товару (ЗЗР,
насіння та мікродобрива) сторони
встановлюють ціну та його вартість у
гривнях, а також визначають їх
еквівалент у доларах США. Загальна суму
договору визначається сукупністю
Додатків та/або накладних та/або
рахунків-фактур, що зазначені в п.2.1
Договору, та які є невід'ємною частиною
цього договору. У випадку розбіжностей
даних у Додатках щодо кількості і ціни
товару в порівнянні з даними у
відповідній видатковій накладній,
перевагу має видаткова накладна.
Видаткова накладна є невід'ємною
частиною Договору та підписується з
боку Покупця особою, уповноваженою
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(товару). У разі зміни курсу гривні до
долара США, Постачальник проводить
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого
Покупцем товару.

Строк поставки Товару визначається у
відповідних Додатках до цього договору
(п.4.1 р. 4 Договору).

Відповідно до п. п. 3.1-3.5, п. 3.7 р. 3
Договору, порядок розрахунків за
поставлений товар визначається в
Додатках до даного договору. Сторони
погоджуються застосувати при
проведенні розрахунків за цим
Договором курс долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору. В тому випадку, коли курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
проведення розрахунків (перерахування
коштів) є вищим за курс відповідної
іноземної валюти на день укладенні
Додатку, Сторони для визначення суми
належної до оплати використовують таку
формулу: С = А1/А2*В, де С - сума належна до
оплати; В - ціна Товару на момент
підписання Додатку; А1 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
перерахування коштів; А2 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідного Додатку. При
проведенні розрахунків, сума в гривнях,
яку Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальнику, як належну оплату
повної вартості Товару, визначається з
врахуванням умов ч.1 цього пункту
шляхом множення грошового еквівалента
вартості неоплаченого Товару в доларах
США на курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення оплати. Всі платежі за
цим договором здійснюються Покупцем з
врахуванням п.3.3 Договору. Товар, що був
переданий Покупцю в межах цього
Договору тільки згідно накладних (без
укладення інших письмових
угод-додатків), має бути ним оплачений
не пізніше 10 днів з моменту його
отримання за відповідною накладною. За
згодою сторін, після укладення
відповідної угоди, може
використовуватись інша форма та спосіб
розрахунків, у тому числі шляхом
зарахування зустрічних вимог та
сільськогосподарською продукцією.

Поставка продукції здійснюється на
умовах визначених у Додатках до цього
договору. Перехід права власності
здійснюється в момент передачі товару
з одночасним прийманням по кількості і
якості. Товар вважається переданим
Постачальником і прийнятим Покупцем по
кількості - відповідно до кількості,
вказаної у накладній (товарній,
товарно-транспортній); по якості -
відповідно до якості, вказаній в
сертифікаті якості
підприємства-виробника. При цьому
фактичним вантажоодержувачем Товару
може бути як Покупець, так і вказані ним
треті особи, які не є сторонами цього
договору і діють на підставі доручення
(п. п. 6.1-6.3 р.6 Договору).

21.05.2013 р., 27.05.2013 р., 10.06.2013 р., 11.06.2013 р.,
17.06.2013 р., 05.07.2013 р. та 24.07.2013 р. сторонами
підписані додатки № № 1-7 до договору, в
яких останні узгодили найменування
товару, кількість, одиницю виміру, ціну,
загальну вартість товару, термін
поставки, тощо.

Так, 21.05.2013р. між сторонами підписано
додаток №1 до договору від 13.02.2013 р.,
відповідно до умов якого загальна сума
товару за даним додатком, включаючи
ПДВ, становить 611 410 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 100% вартості товару,
що складає 611 410 грн., зазначеної в п.2
цього Додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 01 серпня 2013 р.

Додатком №2 від 27.05.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 795 020 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 20% вартості товару,
що складає 159 004 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 01 червня 2013 р.; залишок суми 50%
вартості товару, що складає 397 510 грн.
перераховуються Покупцем до 01 серпня
2013 р.; 30% вартості товару, що складає 238 506
грн. перераховуються Покупцем до 15
жовтня 2013 р.

Додатком №3 від 10.06.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 53 792 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 20% вартості товару,
що складає 10 578,40 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 01 серпня 2013 р; залишок суми 80%
вартості товару, що складає 43 033,60 грн.
перераховуються Покупцем до 31 жовтня
2013 р.

Додатком №4 від 11.06.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 32 492 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 20% вартості товару,
що складає 6 498,40 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 01 серпня 2013 р.; залишок суми 80%
вартості товару, що складає 25 993,60 грн.
перераховуються Покупцем до 31 жовтня
2013 р.

Додатком №5 від 17.06.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 1 501 527 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 100% вартості товару,
що складає 1 501 527 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 20 серпня 2013 р.

Додатком №6 від 05.07.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 44 280 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 100% вартості товару,
що складає 44 280 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 20 серпня 2013 р.

Додатком №7 від 24.07.2013 р. до договору від
13.02.2013 р. сторони погодили, що загальна
сума товару за цим Додатком, включаючи
ПДВ, становить 52 625 грн. Покупець
оплачує Постачальнику в порядку
попередньої оплати 100% вартості товару,
що складає 52 625 грн., зазначеної в п.2
цього додатку та рахунках-фактурах,
шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок Постачальника в
строк до 30 серпня 2013 р.

При цьому, умовами усіх наведених вище
додатків до Договору поставки №ЗР-111/13
від 13.02.2013 року сторони погодили, що
"оплата вартості Товару здійснюється
Покупцем з врахуванням п.3.3 Договору".

Згідно п.11.2 Договору від 13.02.2013 року,
останній набуває чинності з дня його
підписання представниками обох сторін
і діє до повних розрахунків.

Господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, згідно із
положеннями Господарського
процесуального кодексу України є
предметом регулювання Господарського
кодексу України.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, згідно якого, в силу ст. 712
Цивільного кодексу України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або у
інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
та однією з підстав виникнення
зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що на
виконання своїх договірних
зобов'язань, за період з травня місяця
2013 року по липень місяць 2013 року,
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 3 091 145
грн. 49 коп., зокрема:

- 21.05.2013р. згідно видаткової накладної
№2050 - на суму 571 124,16 грн.;

- 27.05.2013р. згідно видаткової накладної №
2324 - на суму 510 056 грн.;

- 29.05.2013 р. згідно видаткової накладної
№2413 - на суму 40 285,33 грн.;

- 29.05.2013 р. згідно видаткової накладної
№2414 - на суму 284 964 грн.;

- 10.06.2013р. згідно видаткової накладної
№2938 - на суму 53 792 грн.;

- 11.06.2013 р. згідно видаткової накладної
№2956 - на суму 32 492 грн.;

- 17.06.2013 р. згідно видаткової накладної
№3163 - на суму 1 501 527 грн.;

- 05.07.2013р. згідно видаткової накладної №
3568 - на суму 44 280 грн.;

- 24.07.2013р. згідно видаткової накладної
№3916 - на суму 52 625 грн.;

Факт отримання товару відповідачем не
заперечено та підтверджено наявними в
матеріалах справи належним чином
засвідченими копіями зазначених вище
видаткових накладних, які підписані
повноважними представниками сторін та
скріплені печатками юридичних осіб.

Як вже зазначалося вище, п. 3.1 р.3
Договору сторони погодили, що порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в Додатках до даного
договору.

Разом з тим, 31.07.2013 року між сторонами у
справі укладено Додаткову угоду про
зміну строків оплати за Договором
поставки №ЗР-111/13 від 13.02.2013 р.,
відповідно до умов якої сторони, за
взаємною згодою домовились змінити
дату остаточної оплати за отриманий
Товар відповідно до Договору поставки
№ЗР-111/13 від 13.02.2013 р. та додатків №1 від
21.05.2013 р., №2 від 27.05.2013 р., №3 від 10.06.2013 р.,
№4 від 11.06.2013 р., №5 від 17.06.2013 р., №6 від
05.07.2013 р., №7 від 24.07.2013 р., та датою
остаточного розрахунку вважати 01
серпня 2013 року.

Таким чином, за поставлений позивачем
згідно Договору від 13.02.2013 р. товар на
загальну суму 3 091 145,49 грн. відповідач
повинен був розрахуватись 01 серпня 2013
року.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, у
встановлений строк (термін) його
виконання та вимог цього Кодексу, інших
активів цивільного законодавства,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Проте, в порушення умов договору та
вимог чинного законодавства,
відповідач зобов'язання по оплаті
вартості отриманого товару виконав
неналежним чином, частину товару на
суму 117 000 грн. згідно накладної №683 від
23.07.2013 р. (в матеріалах справи) повернув,
у визначений договором поставки
№ЗР-111/13 від 13.02.2013 року, з врахуванням
додаткової угоди від 31.07.2013 р., кінцевий
строк (01 серпня 2013 року) за отриманий
товар не розрахувався. Відтак, станом
на 02.08.2013 року заборгованість
відповідача за поставлений позивачем
товар згідно Договору від 13.02.2013 року
становила 2 974 145 грн. 49 коп. Згодом,
09.09.2013р. та 05.12.2013 року відповідачем була
здійснена часткова (на суму 110 000 грн.)
оплата боргу, про що свідчать долучені
позивачем до матеріалів справи копії
банківських виписок від 09.09.2013 р. на
суму 100 000 грн. та від 05.12.2013 р. на суму 10 000
грн. та надані відповідачем платіжні
доручення №824 від 09.09.2013 р. на суму 100 000
грн. та №1072 від 05.12.2013 р. на суму 10 000 грн.

Окрім того, в судовому засіданні
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у зв'язку із
існуванням взаємних зобов'язань між
сторонами, ТОВ "Імперія-Агро", в порядку
ст. 601 ЦК України, проведено зарахування
однорідних вимог в сумі 483 974,76 грн.
згідно договору поставки №ЗР-111/13 від
13.02.2013 р. Заяву повідомлення про
зарахування однорідних вимог за вих.
№21/03 від 21.03.2014 р. позивачем направлено
на адресу відповідача 26.03.2014 року, про
що свідчать долучені до матеріалів
справи копії фіскального чека №7023 від
26.03.2013 р. та опису вкладення у цінний
лист.

Таким чином, станом на день звернення
позивача до суду з даним позовом,
заборгованість ТзОВ
"Агрофірма"Постолівська" за Договором
поставки №ЗР-111/13 від 13.02.2013 р. становить
2 380 170 грн. 73 коп., які позивач і просить
стягнути в судовому порядку.

Відповідач належними та допустимими
доказами не спростував доводів
позивача, як і не надав суду доказів
добровільної та повної сплати боргу.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За даних обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Імперія-Агро" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 2 380 170 грн. 73 коп. боргу за
договором поставки №ЗР-111/13 від 13.02.2013
року підлягають до задоволення,
оскільки підтвердженні матеріалами
справи, ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства та не заперечені
відповідачем.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч.4 ст.179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.189 ГК України
ціна є істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних
договорах (контрактах) можуть
визначатися в іноземній валюті за
згодою сторін. Суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

Згідно з ст.190 ГК України вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні регульовані ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Ч.2 ст. 524 ЦК України передбачає, що
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

У статті 533 ЦК України зазначено, що
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Згідно наказу Міністерства фінансів
України від 10.08.2000 р. №193 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку " Вплив змін
валютних курсів", валютний курс - це
встановлений Національним банком
України курс грошової одиниці України
до грошової одиниці іншої країни.
Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що
курсова різниця - це різниця між
оцінками однакової кількості одиниць
іноземної валюти при різних валютних
курсах.

Отже, положення чинного законодавства
хоч і визначають національну валюту
України як єдиний законний платіжний
засіб на території України, однак не
містять заборони на вираження у
договорі грошових зобов'язань в
іноземній валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни НБУ курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти (аналогічна правова
позиція викладена у постановах ВС
України, зокрема, у справі №12/149 від
04.07.2011 р. та №55/440 від 27.03.2012 р.)

Умовами укладеного договору (п. 3.2)
сторони погодили застосовувати при
проведенні розрахунків за цим
договором курс Долара США до гривні , що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору.

Як вже зазначалось вище, відповідно до
п.3.3. р.3 Договору, в тому випадку, коли
курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
проведення розрахунків (перерахування
коштів) є вищим за курс відповідної
іноземної валюти на день укладенні
Додатку, Сторони для визначення суми
належної до оплати використовують таку
формулу: С = А1/А2*В, де С - сума належна до
оплати; В - ціна Товару на момент
підписання Додатку; А1 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
перерахування коштів; А2 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідного Додатку. При
проведенні розрахунків, сума в гривнях,
яку Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальнику, як належну оплату
повної вартості Товару, визначається з
врахуванням умов ч.1 цього пункту
шляхом множення грошового еквівалента
вартості неоплаченого Товару в доларах
США на курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення оплати.

Всі платежі за цим договором
здійснюються відповідачем з
урахуванням п.3.3 Договору.

Як зазначає Позивач у позовній заяві та
вбачається з додатків №1 від 21.05.2013 р.,
№2 від 27.05.2013 р., №3 від 10.06.2013р., №4 від
11.06.2013 р., №5 від 17.06.2013 р, №6 від 05.07.2013 р.
та №7 від 24.07.2013 р. на день підписання
договору та, відповідно, додатків до
нього, курс долара США до гривні на
міжбанківській валютній біржі
становив 8,2 грн. за 1 дол. США.

Оскільки відповідач основний борг в
сумі 2 380 170,73 грн. до 02.04.2014 р. (дата
розрахунку ціни позову) не сплатив,
позивач прийняв до уваги, що курс
долара США на міжбанківському
валютному ринку України до гривні
станом на цю дату становив 11,50 грн. за 1
дол. США (роздруківка міжбанківських
курсів валют долучена позивачем до
матеріалів справи).

На підставі наведеного позивачем, з
врахуванням показників формули,
встановленого умовами Договору
кінцевого терміну проведення
розрахунків, здійснених відповідачем
повернення товару та часткових оплат, а
також проведених зарахувань
зустрічних вимог, розраховано та
заявлено до стягнення дооцінку
вартості неоплаченого товару за
зростання курсу долара США в сумі 952 068,29
грн.

Здійснивши перерахунок заявленої до
стягнення суми, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 952 068 грн. 29
коп. дооцінки вартості неоплаченого
товару є правомірними та такими, що
підлягають до задоволення в заявленій
позивачем сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 209 ЦК України встановлено, що
особа, яка не виконала зобов'язання або
виконала його неналежним чином несе
майнову відповідальність на умовах,
передбачених законом або договором.

Ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимог ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється в
письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 ГК України
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. При
цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею, є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання і її
розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України)
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам ч.4 ст. 231 ГК України, в силу
якої у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У випадку порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
стягнення штрафу, що узгоджується із
свободою договору, встановленою ст. 627
ЦК України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Законом України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", передбачено, що пеня
нараховується в розмірі, встановленому
умовами договору, але не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період за який
стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

П.п. 7.1.1 п. 7.1 р.7 Договору поставки
№ЗР-111/13 від 13.02.2013р. сторонами
узгоджено, що за несвоєчасну оплату
продукції Покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу за кожен день
прострочення, а також, додатково, штраф
в розмірі 20% від суми несплаченого
боргу.

При цьому, відповідно до п. 7.7 р. 7
Договору, сторони домовились про те, що
стягнення штрафних санкцій (пені,
штрафу, процентів) за даним Договором
відповідно до п.3 ст. 232 ГК України, не
обмежується строком нарахування та
припиняється в день виконання стороною
зобов'язання, а строк позовної давності
щодо стягнення штрафних санкцій, у
відповідності до ст. 259 ЦК України,
продовжується до 3-х років.

На підставі цих положень договору
позивачем за період з 02.08.2013 по 01.04.2014
нарахована пеня у розмірі 246 482,73 грн. та
штраф у розмірі 476 034,14 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, суд вважає, що він
проведений відповідно до умов
укладеного договору, з врахуванням
передбаченого договором кінцевого
терміну розрахунку, повернутого
відповідачем товару, здійснених ним
проплат та проведеного позивачем
зарахування однорідних вимог, а
позовні вимоги в частині стягнення 246
482,73 грн. пені є правомірними та такими,
що підлягають до задоволення
(розрахунок проведений судом
знаходиться в матеріалах справи).

Перевіривши поданий позивачем
розрахунок штрафу в сумі 476 034, 14 грн.,
суд прийшов до висновку, що вимоги в
даній частині є правомірними та такими,
що підлягають до задоволення
(розрахунок проведений судом
знаходиться в матеріалах справи).

Окрім того, в силу приписів ч.2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до умов п. 7.7 Договору
поставки №ЗР-111/13 від 13.02.2013р.
передбачено, що в разі невиконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
отриманого Товару та невиконання
зобов'язань передбачених розділом 3
цього договору Покупець, відповідно до
ст. 625 ЦК України, сплачує на користь
Постачальника, крім суми
заборгованості, 36% річних, якщо інший
розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.
Річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

Якщо укладеним сторонами договором
передбачено збільшення розміру
процентів у зв'язку з простроченням
сплати боргу, розмір ставки, на яку
збільшено проценти, слід вважати іншим
розміром процентів (п. 4.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань").

З огляду на наведене, позивачем, за
період з 02.08.2013 року по 01.04.2014 року,
нараховано 36% річних в розмірі 680 085,43
грн. та 33 831,85 грн. інфляційних
нарахувань.

Розглянувши представлений розрахунок
сум 36% річних, з огляду на наявність
заборгованості за договором, суд
вважає вимоги позивача в частині
стягнення 680 085 грн. 43 коп. 36% річних
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.
(розрахунок проведений судом
знаходиться в матеріалах справи).

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 33 831,85 грн. інфляційних
втрат необхідно зазначити наступне:

Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами статті 524 Цивільного
кодексу України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України -
гривні. Сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Згідно частин 1, 2 статті 533 Цивільного
кодексу України грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Зазначена норма кореспондується з
положеннями частини 2 статті 198
Господарського кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено зобов'язання боржника на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення за
умови, що боржник прострочив виконання
грошового зобов'язання.

Аналіз ст. 625 ЦК України свідчить про те,
що внаслідок знецінення лише одиниця
України - гривня , підлягає індексації,
а іноземна валюта не підлягає.

Індекс інфляції - це показник, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари і послуги, що купує
населення для невиробничих цілей. Ціни
в Україні встановлюються у
національній валюті

Вираження у договорі грошових
зобов'язань в іноземній валюті не
суперечить чинному законодавству,
однак унеможливлює урахування
розрахованого Державним комітетом
статистики України індексу інфляції
для обґрунтування вимог, пов'язаних із
знеціненням валюти боргу. При цьому
роз'яснено, що офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державним
комітетом статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні, а не іноземної валюти (п.1
оглядового листа ВГС України від 26
липня 2002 року №01-8/870).

Таким чином, вимоги ст. 625 ЦК України
щодо інфляційних нарахувань можуть
бути застосовані лише у випадку
прострочення грошового зобов'язання у
гривні і не можуть бути застосовані до
ціни у гривні, визначеної з урахуванням
курсу іноземної валюти на час
укладення угоди та на день оплати
товару.

Відтак, вимоги позивача про стягнення
інфляційних втрат в сумі 33 831 ,85 грн. є
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

(Судом враховано, що аналогічної
правової позиції дотримується і Вищий
господарський суд України, зокрема, у
Постановах №18/113-53/81 від 31.01.2012р., №8/141/2011
від 29.02.2012р. та №911/2682/13 від 19.02.2014 р.)

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій, суд відзначає
наступне:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Зі змісту вищенаведених норм випливає,
що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки, суд
бере до уваги майновий стан сторін і
оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін.

З огляду на наведене, враховуючи, що
застосування санкцій у розмірах
нарахованих позивачем у позовній заяві
не є надмірно великим порівняно із
сумою боргу, що термін прострочення
виконання грошового зобов'язання є
значним, що відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів вжиття
заходів до виконання зобов'язання чи
негайного добровільного усунення
допущеного порушення, як і не надано
суду доказів збиткової діяльності
підприємства, клопотання останнього
про зменшення заявлених до стягнення
штрафних санкцій судом відхиляється.

Окрім того, важкий фінансовий стан
відповідача є результатом його власної
господарської діяльності, і не може
бути прийнятий судом як об'єктивна
обставина, що унеможливлює виконання
договірних зобов'язань та є підставою
для зменшення штрафних санкцій.
Порушуючи строки оплати за договором,
відповідач знав про можливість
застосування до нього штрафних
санкцій, але припустився порушень умов
договору.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про відстрочку виконання
рішення у даній справі до 01 серпня 2014р.,
суд відзначає наступне:

П.6 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено
право господарського суду, приймаючи
рішення, відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 7.2 постанови "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17 жовтня 2012 року № 9
роз'яснив, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу судового рішення про
надання розстрочки або відстрочки
виконання рішення суду має бути
покладений обґрунтований висновок про
наявність обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим його виконання.

Ст. 4-2 ГПК України передбачає що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання. Водночас, особа, яка
звертається до суду із заявою про
відстрочку виконання рішення
зобов'язана в порядку ст. 33 ГПК України
довести обставини та обґрунтувати ті
причини, що унеможливлюють чи
утруднюють виконання рішення суду.

Фактично ж обставини, на які відповідач
посилається, а саме: специфіка
господарської діяльності у сфері
сільського господарства - початок
збору урожаю у липні місяці, не є
виключними, а лише вказують на
несприятливість виконання рішення
суду для нього у даний час та
можливість настання для нього
негативних наслідків у зв'язку з цим, а
не на обставини, що унеможливлюють або
утруднюють виконання рішення суду у
даній справі. Окрім того, несвоєчасне
проведення розрахунків за отриманий
товар, має негативний вплив на
господарську діяльність не лише
відповідача, але і інших суб'єктів
підприємницької діяльності, а допущена
відповідачем заборгованість та
невиконання ним своїх договірних
зобов'язань має негативний вплив на
фінансовий стан позивача та
здійснювану останнім господарську
діяльність.

Окрім того, слід відмітити, що
відповідно до ст. 42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.
Здійснення підприємницької діяльності
на власний ризик означає покладання на
підприємця тягаря несприятливих
наслідків такої діяльності.

З аналізу наведених обставин,
приймаючи до уваги доводи та
заперечення представника позивача,
господарський суд прийшов до висновку
про відсутність в даному випадку
підстав, встановлених ст. 83 ГПК України,
для зменшення розміру штрафних санкцій
та відстрочки виконання рішення суду у
даній справі.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору в сумі 72 561 грн. 53 коп.
покладаються на відповідача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог (розрахунок проведений
судом знаходиться в матеріалах справи).

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 75, 77, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", с. Постолівка,
Гусятинський район, Тернопільська
область, ідентифікаційний код 30787770, на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро", вул.
Велика Морська, буд. 143, м. Миколаїв, 54000
(вул. Ямська, 28А, м. Київ, 03038),
ідентифікаційний код 35472893

- 2 380 170 грн. 73 коп. основного боргу;

- 952 068 грн. 29 коп. дооцінки вартості
товару;

- 680 085 грн. 43 коп. 36% річних;

- 246 482 грн. 73 коп. пені;

- 476 034 грн. 14 коп. штрафу;

- 72 561 грн. 35 коп. в повернення
сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про
стягнення інфляційних нарахувань в
сумі 33831,85 грн. - відмовити.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили в десятиденний
строк з дня його прийняття (підписання
рішення).

5. Наказ видати стягувачеві після
набрання судовим рішенням законної
сили.

6. Сторони та прокурор вправі
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили протягом десяти
днів з дня його прийняття (підписання),
через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 27.06.2014 р.

Суддя
І.М. Гирила