РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
Справа № 14/83

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Демянчук Ю.Г. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі Мулявка М.П.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник Янкевич Л.Д.

орган ДВС: представник Іщук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу (вих. №3016
від 17.06.14 р.) Державної виконавчої
служби України на ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 03.06.14р. на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі № 14/83 (суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз"

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій в сумі 55 278 844 грн. 82
коп.

Орган ДВС: відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області у справі №14/83 від
03.06.14р. скаргу публічного акціонерного
товариства по газифікації та
газопостачанню "Рівнегаз" задоволено.
Визнано недійсною постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№20717892 від 31 березня 2014 року про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства по газифікації та
газопостачанню "Рівнегаз" виконавчого
збору на суму 5 333 834 грн. 37 коп. Визнано
незаконними дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби України
Артемчука Тараса Володимировича, які
полягають у винесенні постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
ВП № 20717892 від 31 березня 2014 року.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована тим, що заявлена публічним
акціонерним товариством по
газифікації та газопостачанню
"Рівнегаз" скарга на дії відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
щодо стягнення виконавчого збору в
сумі 5 333 834 грн. 37 коп. та визнання
недійсною постанови ВП №20717892 від 31
березня 2014 року про стягнення
виконавчого збору є обґрунтованою та
стверджується матеріалами справи, а
тому підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою
суду першої інстанції, Державна
виконавча служба України звернулася до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу суду першої інстанції від 03.06.14р.
у справі 14/83 та відмовити в задоволенні
скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвала прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
ухвали суду першої інстанції,
посилається на те, що висновки
місцевого господарського суду є
неприйнятними, не відповідають
обставинам справи та суперечать нормам
чинного законодавства України.

У судовому засіданні скаржник доводи
апеляційної скарги підтримав.

Представником відповідача подано
відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого він просить суд
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 03.06.14р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення з підстав, викладених у
відзиві.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив доводи
апеляційної скарги.

Просить її відхилити, а ухвалу суду
першої інстанції залишити без змін.

Позивач не скористався правом подачі
письмового відзиву на апеляційну
скаргу, що у відповідності ч.2 ст.96
Господарського процесуального кодексу
України не перешкоджає перегляду
судового акту.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштових відправлень (ухвали суду).

Колегію суддів зазначене процесуальне
питання винесено на обговорення.

Представник відповідача та
представник органу ДВС висловилися за
продовження розгляду апеляційної
скарги за відсутності позивача.

Оскільки явка позивача в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
він належним чином був повідомлений
про день, час і місце розгляду
апеляційної скарги, клопотань про
відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
представника позивача.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
відповідача та представника органу ДВС
у судовому засіданні, розглянувши
доводи апеляційної скарги, заперечення
на апеляційну скаргу, дослідивши
наявні матеріали справи, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та їх юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 03.06.14р. у даній справі слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
скаржника - без задоволення, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

22 червня 2010 року рішенням
господарського суду Рівненської
області у справі №14/83 позов задоволено
частково, стягнуто з відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" (правонаступник - публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз") на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" основний борг в розмірі 47 685 833
грн. 39 коп. за відпущений природний газ
на підставі договору на постачання
природного газу №06/09- 47 від 30 січня 2009
року, пеню в розмірі 1 966 237,09 грн. грн. 18
коп., суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів в
розмірі 2 872 896 грн. 23 коп., 3% річних від
основного боргу в сумі 787 641 грн. 02 коп., 25
500 грн. витрат по держмиту та 236 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

9 липня 2010 року після набрання чинності
рішення господарського суду
Рівненської області № 14/83 від 22 червня
2010 року місцевим господарським судом
видано відповідний наказ, який
позивачем був пред'явлений до
виконання.

5 серпня 2010 року, на виконання
вищезазначеного наказу відділом
примусового виконання рішень
департаменту державної виконавчої
служби постановою ВП № 20717892 відкрито
виконавче провадження.

11 серпня 2010 року ДВС України направив
супровідний лист № 13275-25-10/11, в якому
повідомив боржника про відкриття
виконавчого провадження, в додатках до
якого направив копію постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 24
Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції Закону,
чинному на момент виникнення
правовідносин по виконанню
виконавчого документа) державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

У постанові № ВП 20717892 від 5 серпня 2010
року старшим державним виконавцем було
запропоновано боржнику добровільно
виконати рішення господарського суду
Рівненської області у семиденний строк
з дня отримання цієї постанови.

Зазначений вище супровідний лист №
13275-25-10/11 від 11 серпня 2010 року та копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження були відправлені боржнику
звичайним (не рекомендованим) листом 13
серпня 2010 року, про що свідчить копія
конверта, яка містить відтиск
календарного штемпеля пошти з
відповідною датою.

Інших доказів надіслання чи отримання
скаржником постанови про відкриття
виконавчого провадження матеріали
справи не містять.

Відповідно до частини 6 пункту 1.4.
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів, затверджених
однойменним наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 12
грудня 2007 року №1149 (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) вживаються такі основні
поняття: пересилання простих листів та
поштових карток - сукупність операцій з
виймання простих листів та поштових
карток з поштових скриньок, обробки,
перевезення та доставки (вкладання) до
абонентської поштової скриньки
одержувача.

Згідно з пунктом 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів встановлені нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку): у межах
області та між обласними центрами
України (у тому числі для міст Києва,
Сімферополя, Севастополя) - Д+3,
пріоритетної - Д+1.

З урахуванням зазначеного, простий
лист (проста поштова кореспонденція)
відправлений з міста Київ 13 серпня 2010
року повинен надійти до адресата (до
абонентської поштової скриньки
одержувача) у місті Рівне не пізніше 16
серпня 2010 року (день відправки + 3 дні).

Відтак, строк на добровільне виконання
наказу № 14/83 від 09 липня 2010 року почався
17 серпня 2010 року, з моменту отримання
боржником постанови органу ДВС.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
серпня 2010 року боржник направив на
адресу відділу примусового виконання
рішень Департаменту Державної
виконавчої служби заяву про зупинення
виконавчого провадження по виконанню
наказу господарського суду
Рівненської області від 9 липня 2010 року
по справі № 14/83, оскільки відповідно до
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від 23
червня 2005 року ПАТ "Рівнегаз" 28
листопада 2005 року внесено до реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, та бере участь у процедурі
погашення заборгованості згідно з
вказаним законом.

Оскільки строк добровільного
виконання рішення розпочався 17 серпня
2010 року і боржник надіслав заяву про
зупинення 17 серпня 2010 року простим
листом, про що свідчить конверт з
відтиском календарного штемпеля пошти
(а.с. 82 матеріалів оскарження), боржник
в межах наданого строку на добровільне
виконання рішення повідомив ДВС
України про обставини, які зумовлюють
обов`язкове зупинення виконавчого
провадження.

Відповідно до пункту 15 статті 34 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції чинній на момент виникнення
правовідносин) виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
випадках: внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Статтею 36 України "Про виконавче
провадження" (в редакції чинній на
момент виникнення правовідносин)
визначено, що державний виконавець
виносить вмотивовану постанову про
зупинення виконавчого провадження з
підстав, передбачених у статтях 34 і 35
цього Закону, яка затверджується
начальником відділу державної
виконавчої служби. Постанову про
зупинення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 34 цього
Закону, державний виконавець виносить
не пізніше наступного дня, коли йому
стало відомо про такі обставини.
Виконавче провадження зупиняється: у
випадках, передбачених пунктом 15
статті 34, - до закінчення терміну дії
процедури погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу".

7 лютого 2011 року постановою ВП №20717892
відділу примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби зупинено виконавче провадження.

З наведеного вище вбачається, що
боржником надіслана заява про
зупинення виконавчого провадження в
межах строку, наданого державним
виконавцем на добровільне виконання
рішення господарського суду
Рівненської області і відповідно
примусове виконання рішення розпочате
не було.

12 грудня 2012 року боржник звернувся у
підрозділ примусового виконання
рішень Департаменту державної
виконавчої служби з заявою №10-4158 про
закінчення виконавчого провадження на
підставі ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", оскільки між
стягувачем та боржником в процесі
виконавчого провадження укладена
мирова угода, яка затверджена ухвалою
господарського суду Рівненської
області від 20 червня 2012 року по справі
№14/83.

Згідно з статтею 36 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції
чинній на момент виникнення
правовідносин) впродовж строку, на який
виконавче провадження зупинено,
виконавчі дії не провадяться.

Відтак, ДВС України не мали права
вчиняти жодних дій на час зупинення
виконавчого провадження, а тому заява
боржника про завершення виконавчого
провадження повинна була розглянута
після поновлення виконавчого
провадження.

Згідно з частиною 5 статті 39 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції чинній на даний час) після
усунення обставин, які стали підставою
для зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець протягом трьох
днів з моменту, коли йому стало про це
відомо, зобов'язаний своєю постановою
поновити виконавче провадження за
власною ініціативою або за заявою
стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк.

Оскільки, відповідно до статті 3 Закону
України "Про заходи спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" процедура погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу діє до
1 січня 2014 року обставини, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження були усунуті з 2 січня 2014
року.

4 березня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
постановою ВП №20717892 поновлено
виконавче провадження по виконанню
наказу № 14/83 від 9 липня 2010 року.

Супровідним листом №13275-0-33-10/5-161/14 від 4
березня 2014 року ДВС України повідомив
боржника про поновлення виконавчого
провадження і в додатках надіслав
копію постанови.

Зазначений супровідний лист був
надісланий боржнику 11 березня 2014 року
(а.с. 136 матеріалів оскарження).

Водночас суд зазначає, що після
поновлення виконавчого провадження,
Державною виконавчою службою України
залишена без розгляду заява боржника
від 12 грудня 2012 року №10-4158 про
закінчення виконавчого провадження.

14 березня 2014 року боржник надіслав
супровідний лист №10/813 до відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України, в
якому повторно просив закінчити
виконавче провадження №20717892 по
виконанню наказу господарського суду
Рівненської області на підставі статті
49 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки, між стягувачем
та боржником на час зупинення
виконавчого провадження була укладена
мирова угода на стадії виконавчого
провадження затверджена ухвалою
господарського суду Рівненської
області від 20 червня 2012 року.
Зазначений супровідний лист отриманий
ДВС України 19 березня 2014 року (а.с. 126
матеріалів оскарження).

Відповідно до пункту 2 частини 1, 3
статті 49 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: визнання
судом мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання. Про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Проте, матеріали справи не містять
жодної відповіді відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України на лист боржника № 10/813
від 14 березня 2014 року щодо закінчення
виконавчого провадження.

31 березня 2014 року старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України Артемчук Т.В. виніс
постанову ВП №20717892, якою постановив
стягнути з боржника виконавчий збір у
розмірі 5 333 834 грн. 37 коп.

Зазначена постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору разом із
супровідним листом №13275-0-33-10/5-161/14 від 01
квітня 2014 року були надіслані боржнику
16 квітня 2014 року (а.с. 20 матеріалів
оскарження).

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає зазначену вище постанову
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України ВП
№20717892 про стягнення з боржника
виконавчого збору недійсною з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції на
час виникнення правовідносин у 2010 році)
у разі невиконання рішення у строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.

05 серпня 2010 року при порушенні
виконавчого провадження (як вже
зазначалося вище) боржнику був наданий
7-денний строк для добровільного
виконання рішення і в межах цього
строку боржником була надіслана заява
про зупинення виконавчого провадження.

Хоча ДВС України зупинила виконавче
провадження зі сплином 7-денного строку
для добровільного виконання рішення,
підстав для винесення постанови про
стягнення виконавчого збору у
останньої не було, адже законодавство
(в редакції чинній на той час)
передбачало, що виконавчий збір
стягується в розмірі 10 %, але від
фактично стягненої суми.

З наявних у матеріалах оскарження
копій виконавчого провадження №20717892
вбачається, що вони не містять
будь-яких належних та допустимих
доказів вчинення Державної виконавчої
служби України заходів щодо
примусового виконання рішення, тобто
фактично примусове стягнення в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження" не
відбувалося, отже, правові підстави для
винесення постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору в 2010 році
були відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 94
Конституції України закон набирає
чинності через десять днів з дня його
офіційного оприлюднення, якщо інше не
передбачено самим законом, але не
раніше дня його опублікування.

Частиною 1 статті 58 Конституції України
визначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відтак вбачається, що після поновлення
виконавчого провадження №20717892 до
правовідносин застосовується
законодавство чинне на момент
поновлення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Із зазначеного вище вбачається, що
виконавчий збір стягується з боржника
у випадку невиконання рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання.

Відповідно до пунктів 3.7. та 3.7.1.
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженого
однойменним наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року №
512/5, стягнення виконавчого збору
здійснюється у порядку, визначеному
статтею 28 Закону України "Про виконавче
провадження". Постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю на
наступний день після завершення
строку, наданого боржнику для
самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

У даному випадку Інструкція чітко
визначає, що постанова про стягнення
виконавчого збору, виноситься лише
після першого надходження виконавчого
документа і після завершення строку
для добровільного виконання рішення на
наступний день.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, перше надходження виконавчого
документа було у 2010 році, і час коли
боржнику надавався строк для
добровільного виконання рішення діяв
закон в іншій редакції, який не
передбачав стягнення виконавчого
збору лише після сплину строку для
добровільного виконання.

Після поновлення виконавчого
провадження 4 березня 2014 року діяв
Закон України "Про виконавче
провадження" (у новій редакції із
наступними змінами та доповненнями),
який передбачав стягнення виконавчого
збору лише за умови відсутності
доказів добровільного виконання
рішення після сплину строку для його
добровільного виконання на наступний
день, а оскільки строк добровільного
виконання сплинув у 2010 році і в той час
діяло законодавство яке не передбачало
стягнення виконавчого збору,
відповідно ДВС України не мала права
виносити постанову про стягнення
виконавчого збору з боржника
покликаючись на статтю 28 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки законних підстав для
винесення такої постанови не було.

Щодо посилань ДВС України у своєму
відзиві на скаргу в суді першої
інстанції про те, що боржником
пропущений строк в 10 днів для
оскарження постанови, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувана постанова була надіслана
супровідним листом №13275-0-33-10/5-161/14 від 01
квітня 2014 року, боржнику 16 квітня 2014
року (а.с. 20 матеріалів оскарження).

Розділом ІІ наказу Міністерства
інфраструктури України від 28 листопада
2013 року №958 "Про затвердження
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень"
встановлені такі Нормативні строки
пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку): у межах
області та між обласними центрами
України (у тому числі, для міст Києва,
Сімферополя, Севастополя) - Д+3,
пріоритетної - Д+1.

Судами встановлено, що Державна
виконавча служба України та
підприємство боржника розташовані у
обласних центрах, відтак надісланий
простий лист 16 квітня 2014 року повинен
був надійти на адресу боржника не
пізніше 19 квітня 2014 року, а оскільки 19
квітня 2014 року припало на вихідний день
(субота), відповідно боржнику стало
відомо про оскаржувану постанову 21
квітня 2014 року.

Відповідно до статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Оскільки, боржнику стало відомо про
оскаржувану постанову 21 квітня 2014 року,
тому останнім не пропущений 10 денний
строк оскарження, а відтак, доводи ДВС
України є безпідставними та такими, які
спростовуються матеріалами справи.

Згідно з пунктом 9.13. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє. При цьому господарський суд
не вправі самостійно вчиняти ті чи інші
дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, замість
державного виконавця (наприклад,
відкривати або закінчувати виконавче
провадження), але може зобов'язати
державного виконавця здійснити
передбачені законом дії, від вчинення
яких той безпідставно ухиляється.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду за
таких обставин вважає обґрунтованою
заявлену публічним акціонерним
товариством по газифікації та
газопостачанню "Рівнегаз" скаргу на дії
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
щодо стягнення виконавчого збору в
сумі 5 333 834 грн. 37 коп., а висновок суду
першої інстанції щодо визнання
недійсною постанови ВП № 20717892 від 31
березня 2014 року про стягнення
виконавчого збору, таким, що
підтверджується матеріалами справи.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені органом ДВС в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
вони спростовуються зібраними по
справі доказами і не відповідають
вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що ухвала господарського суду першої
інстанції прийнята з урахуванням усіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для її зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 , 106, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України від 17.06.14р.
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 03 червня 2014
року у справі №14/83 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №14/83 повернути господарському
суду Рівненської області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Крейбух О.Г.