ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 липня 2014 р. Справа № 902/839/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Мельника П.А., при
секретарі судового засідання Віннік
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні

за позовом: Луки - Мелешківської
сільської ради 23234, Вінницька область,
Вінницький район, с.Лука- Мелешківська,
вул.Центральна, 2

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача: Вінницька
об''єднана державна фінансова
інспекція, 21007, м.Вінниця, вул.50-річчя
Перемоги, 7, к.307

про стягнення 19707,6 грн. збитків

За участю представників сторін:

позивача : Лісков А.Г.,
довіреність № б/н від 27.03.14,
представник;

відповідача: ОСОБА_2, паспорт
НОМЕР_1, виданий Ленінським РВ УМВС
України у Вінницькій області 15.02.2000 р.,
ФОП.;

третя особа: Бунза В.І.,
довіреність № б/н від 07.07.14, фінансовий
інспектор.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Луки - Мелешківської
сільської ради до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення 19707,6
грн. збитків, завданих бюджету
сільської ради внаслідок завищення
вартості робіт (трудомісткості) за
окремими розцінками, кошторисного
прибутку та адміністративних витрат

Ухвалою суду від 18.06.14 р. порушено
провадження у справі №902/839/14 та
призначено засідання на 07.07.14 р.

Розгляд справи неодноразово
відкладався.

В судовому засіданні 14.07.14 р.
представник сільської ради позовні
вимоги підтримав, просив суд їх
задовільнити з підстав, визначених в
позові.

Відповідач з наданих усних пояснень та
направленого до суду відзиву
(вх.№08-46/6725/14 від 14.07.14 р.) проти позову
заперечує, просить суд застосувати
строк позовної давності та відмовити в
задоволенні позову повністю

Представник фінансової інспекції
підтримав процесуальну позицію
позивача, стверджує, що внаслідок
порушення вимог ДБН Д.1.1-2000
відповідачем було завищено вартість
виконаних робіт та завдано позивачу
збитків на загальну суму 19707,60 грн.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи кожного учасника
процесу, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки, суд дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 15.09.2010
року між Лука-Мелешківською сільською
радою (Замовник, Позивач) та
Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 був
укладений договір підряду (Підрядник,
Відповідач).

Договір від 15.09.2010 р. складений у
письмовій формі, підписаний
повноважними представниками двох
сторін, підпис замовника та підрядника
(сторін) засвідчено їх печаткою, що
відповідає вимогам ст. ст. 207, 208
Цивільного кодексу України (ЦК
України). Вказаний договір не був
розірваним, припиненим або зміненим.

Відповідно до п.1.1. Договору, підрядник
приймає на себе зобов'язання із своїх
матеріалів, своїми силами та засобами,
на свій ризик виконати капітальний
ремонт приміщення дільничної лікарні,
що розташована за адресою с.
Лука-Мелешківська, вул. Тиврівське
шосе, а замовник зобов'язується
оплатити вказані роботи та прийняти їх.

Згідно п.1.2. обсяг, характер та вартість
робіт визначаються цим Договором на
основі кошторису, який є невід'ємною
частиною даного Договору.

Загальна вартість робіт за цим
договором складає 86824,00 грн. (п.2.1.
договору).

Пунктом 3.3.2. Договору регламентовано,
що підрядник зобов'язався виконати всі
роботи якісно, своєчасно та здати їх
Замовнику згідно існуючих вимог, норм,
правил, стандартів, вимог Державного
пожежного нагляду Національного банку
України та Державної служби охорони.

Згідно акту приймання виконаних
будівельних робіт (типової форми №
КБ-2в) за вересень 2010р. роботи були
виконані в повному обсязі на суму,
обумовлену в договорі.

Свої зобов'язання за договором
позивачем виконано належним чином,
вартість робіт була оплачена: 20 вересня
2010р. - платіжне доручення № 4 на суму
85709,00 грн. та 05 жовтня 2010р. - платіжне
доручення № 6 на суму 1115,00 грн.

Претензій щодо якості, кількості або
вартості виконаних підрядних робіт
позивачем відповідачу не виставлялися.

Матеріали справи також свідчать про те,
що у серпні - жовтні 2012 року проведено
перевірку фінансово-бухгалтерської
документації виконання бюджету с.Лука-
Мелешківська Державною фінансовою
інспекцією в Вінницькій області, що
підтверджується актом від 29.10.2012 року
ревізії виконання бюджету с.Лука -
Мелешківська, використання бюджетних
коштів у виконавчому комітеті Лука
Мелешківської сільської ради, стану
збереження майна та використання
бюджетних коштів установами, що
утримуються за рахунок коштів
сільського бюджету за період з 01.01.09 р.
по 01.08.12 р.

В ході перевірки було встановлено, що з
наявних в Лукі-Мелешківській сільській
раді документів щодо виконання
підрядником ФОП ОСОБА_2
ремонтно-будівельних робіт по об'єктах
та закладах сільської ради
встановлено, що останнім на етапі
укладання договірних цін на проведення
ремонтно-будівельних робіт та в
подальшому при формуванні актів
виконаних робіт в порушення п.п.3.3.10.1
ДБН Д. 1.1-1-2000, до актів форми КБ-2в
внесено недостовірні дані про
матеріальні витрати,
загальновиробничі витрати, що призвело
до завищення вартості виконаних робіт
на загальну суму 19707,00.

Посилаючись на вказаний акт, позивач
стверджував, що Лука - Мелешківській
сільській раді було заподіяно збитки
внаслідок порушення відповідачем
Державних будівельних норм та вимог
чинного законодавства в сумі 19707,60 грн.,
що стало підставою звернення позивача
до господарського суду з відповідним
позовом.

Підставою виникнення у сторін певних
прав та обов'язків є укладений між ними
договір підряду від 15.09.2010 р.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 853 Цивільного кодексу
України встановлено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Однак під час прийняття виконаних
підрядних робіт позивач актів про
виявлені недоліки не складав, про
наявність цих недоліків та
необхідність їх виправлення виконавцю
(відповідачу) не повідомляв.

Отже, в даному випадку матеріалами
справи повністю підтверджено
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором підряду від 15.09.10 р.:
відповідачем роботи виконані, а
позивачем зазначені роботи прийняті та
оплачені за ціною, узгодженою
сторонами, що підтверджується
підписаним сторонами актом виконаних
підрядних робіт за вересень 2010 р. на
загальну суму 86824,00 грн., кошторисною
документацією, та відповідає вимогам
ст. 854 Цивільного кодексу України. Поряд
з тим, суд не бере до уваги наданий
позивачем акт за жовтень 2010 р., оскільки
роботи по ньому виконувались згідно
договору від 25.10.10 р., який не є
предметом розгляду даного спору. Крім
того, наявні в матеріалах справи докази
оплати виконаних відповідачем робіт
(платіжне доручення № 4 від 20.09.2010 р. на
суму 85709,00 грн. та платіжне доручення № 6
від 05.10.10 р. на суму 1115,00 грн.) містять
посилання саме на договір, укладений
сторонами 15 вересня 2010 року.

Слід вказати, що сам позивач не
спростовує того факту, що роботи,
передбачені договором, були виконані у
повному обсязі і у встановлені строки,
позивач не мав претензій щодо обсягу і
якості виконаних робіт.

До того ж, слід зазначити, що відповідно
до п. 100 Загальних умов укладення та
виконання договорів підряду в
капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 року № 668, у
разі виявлення невідповідності робіт,
пред'явлених до оплати, встановленим
вимогам, завищення їх обсягів або
неправильного застосування
кошторисних норм, поточних цін,
розцінок та інших помилок, що вплинули
на ціну виконаних робіт, замовник має
право за участю підрядника скоригувати
суму, що підлягає сплаті.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
передбачене законодавством право
замовника (позивача) за певних обставин
скоригувати суму, що підлягає сплаті за
договором підряду, може бути
реалізовано до остаточного прийняття
виконаних робіт. Однак, в даному
випадку виконані відповідачем роботи
за актом виконання робіт за формою КБ-2в
були прийняті позивачем без жодних
зауважень, доказів внесення
відповідних змін до договору підряду
позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 632 цього ж
кодексу ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін; зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Таким чином, позивач, вимагаючи
повернення частини виконаного за
договором фактично вимагає перегляду
ціни договору після його виконання, що
є порушенням вказаних вимог чинного
законодавства.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка
проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками, що
означає, що збитки мають бути наслідком
саме даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, суд констатує належне виконання
сторонами договору підряду відповідно
до їх умов та згаданих норм права. В
даному випадку ані позивачем, ані
фінансовою інспекцією не наведено
обставин та не доведено належними та
допустимими доказами, що мала місце
протиправна поведінка відповідача, яка
спричинила шкідливий результат для
позивача, а відтак не може вважатися
доведеним причинний зв'язок між
заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено
відповідність обсягів та вартості
робіт, відображених в акті виконаних
робіт за вересень 2010 р., підписаного
позивачем та відповідачем обсягам та
вартості, визначеним у відповідній
проектно-кошторисній документації та
той факт, що позивач просить стягнути з
ФОП ОСОБА_2 кошти, отримані останнім в
рахунок оплати погодженої вартості
виконаних будівельних робіт за
укладеним між сторонами договором
підряду, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, відтак,
підстави для відшкодування
відповідачем збитків відсутні,
оскільки стягнення збитків за
порушення договірних зобов'язань
здійснюється в порядку ст. 623 ЦК
України, при застосуванні норм якої
враховується і те, що згідно норм ст. 610
ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Вказана правова позиція відображена в
постанові Верховного Суду України ПВСУ
від 22.01.2013 року у справі № 3-69гс-12 і
відповідно до приписів ст.11128 ГПК
України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Також, слід зазначити, що в контексті
статті 1 ГПК України та статті 3 ЦК
України, кожна особа має право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Тобто,
названими статтями встановлено, що
позивач має право на подання позову
лише в тому разі, коли діями
відповідача порушується право чи
інтереси безпосередньо позивача, а не
взагалі з будь-яких питань, де, як
вважає позивач, є порушення норм
чинного законодавства.

Отже, для звернення до суду з позовом,
заявник повинен обґрунтувати не лише
порушення відповідачами положень
чинного законодавства, а і свій
матеріально-правовий інтерес.

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилається на обставини, що
відображені уповноваженими особами
Державної фінансової інспекції в
Вінницькій в акті від 29.10.2012.

Однак, сам по собі висновок державної
фінансової інспекції, не є належним і
допустимим доказом на підтвердження
порушення відповідачем зобов'язань за
договором і завдання позивачеві
збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Отже, довідка органу фінансового
контролю чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Аналогічної правової позиції
притримується Вищий господарський суд
України в своїй постанові від 09.07.14 р. по
справі №917/136/14.

Поряд з тим, суд відхиляє твердження
позивача про те, що підставою для
повернення коштів є ті обставини, що
Державною фінансовою інспекцією в
Вінницькій області під час проведення
перевірки було встановлено порушення
вимог чинного законодавства, а саме
п.п.3.3.10.1 ДБН Д. 1.1-1-2000, що призвело до
завищення вартості виконаних робіт на
загальну суму 19707,00 грн., які сільрадою
прийняті та оплачені в повному обсязі.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції в Вінницькій
області, як на підставу для задоволення
позовних вимог, є неправомірними.
Виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати (постанова ВСУ,
вказана вище).

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Таким чином, Лука - Мелешківською
сільською радою не доведено правових
підстав для стягнення з відповідача
збитків.

Беручи до уваги викладене вище,
оцінюючи встановлені обставини справи
та приписи законодавства в сукупності
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
із доводами, які обґрунтовують їх, не
можуть слугувати підставою для його
задоволення в зв'язку з чим суд
відмовляє в задоволенні позову з
мотивів наведених вище.

Заяву відповідача щодо застосування
строків позовної давності суд до уваги
не бере, оскільки позивачем вказаний
строк для звернення до суду не
пропущений.

Витрати на судовий збір покладаються
на позивача відповідно до ст.49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 87, 115, 11128 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

В позові Лука - Мелешківської сільської
ради до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 19707,6 грн. збитків,
завданих бюджету сільської ради
внаслідок завищення вартості робіт
(трудомісткості) за окремимм
розцінками, кошторисного прибутку та
адміністративних витрат відмовити
повністю.

Повне рішення складено 18 липня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 23234, Вінницька область,
Вінницький район, с.Лука- Мелешківська,
вул.Центральна, 2

3 - відповідачу АДРЕСА_1

4- третій особі 21007, м.Вінниця,
вул.50-річчя Перемоги, 7, к.307