м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9957/14 07.07.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метінвест Холдинг"
До Публічного акціонерного
товариства "УКРТРАНСГАЗ"
Про стягнення 18 529 562, 17 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Від позивача Міщенко М.В. -
представник (дов. № 001-26.03.14 від 26.03.2014 р.)
Від відповідача Дороніна О.М. -
представник (дов. № 2-15 від 13.01.2014 р.)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Метінвест Холдинг"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"
про стягнення заборгованості за
договором про закупівлю товарів №
(16640298,15 грн. - основний борг, 1032702,82 грн. -
індекс інфляції та 153109,69 грн. - 3% річних).
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідачем зобов'язання з
оплати на користь позивача вартості
отриманих за умовами Договору Товарів
на загальну суму 16640298,15 грн. не
виконано, внаслідок чого виникла
заборгованість у вказаному розмірі,
яку й просить стягнути позивач.
Також, позивач просить стягнути з
відповідача, у відповідності до умов
договору та вимог ст. 625 ЦК України,
1032702,82 грн. - індекс інфляції та 153109,69
Крім того, разом із позовною заявою,
позивачем до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва подано
клопотання про забезпечення позовної
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 р. порушено провадження
у справі №910/9957/14 та призначено справу
до розгляду на 16.06.2014 р.
13.06.2014р. відділом діловодства суду від
представника відповідача одержано
відзив на позовну заяву.
Згідно даного відзиву, відповідач
заперечує проти задоволення позовних
вимог, зокрема, з тих підстав, що
реальне фінансування видатків
Відповідача на кінець 2013 - початок 2014
року, на який припадає момент виконання
Відповідачем зобов'язань згідно умов
Договору, з незалежних від Товариства
причин, було неповним та недостатнім.
До моменту погодження фінансового
плану Відповідача на 2013 рік Відповідач
був позбавлений можливості здійснення
у 2013 році фінансування оплати вартості
товару, поставленого відповідно до
умов Договору, оскільки таке
фінансування не було погоджено
Засновником (НАК «Нафтогаз України») та
не затверджено у встановленому
Таким чином, зобов'язання Відповідача в
частині сплати коштів за Договором
були змінені, внаслідок незалежних від
нього причин, що полягали у
недостатності грошових коштів для
виконання витратної частини
фінансового плану ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» на
2013-2014 роки, в тому числі грошових
За таких обставин, відповідач просить
суд відмовити повністю у задоволенні
позовних вимог позивача.
У судовому засіданні 16.06.2014р.
представник позивача підтримав подане
ним через відділ діловодства суду
Клопотання про забезпечення позову та
просив суд його задовольнити.
Представник відповідача заперечував
проти задоволення клопотання про
забезпечення позову.
Дослідивши в судовому засіданні
16.06.2014р. клопотання позивача про
забезпечення позову, суд зазначає
Згідно прохальної частини Клопотання
про забезпечення позовних вимог,
позивач просить суд забезпечити
позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метінвест Холдинг»
до Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» шляхом застосування
наступних заходів забезпечення в межах
- накласти арешт на всі банківські
рахунки Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз», зокрема, але
«Надра», МФО 380764;
- накласти арешт на рухоме та нерухоме
майно Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз».
Ознайомившись з заявою, суд дійшов
висновку про те, що вона не підлягає
задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Як зазначено у п.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12. 2011 р. № 16 "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову", умовою
застосування заходів до забезпечення
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові суми,
цінні папери тощо), яке є у відповідача
на момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
Крім того, як зазначено в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 12.12.2006
р. за № 01-8/2776 "Про деякі питання
практики забезпечення позову", у
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення у разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Крім того, заявник повинен
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Однак, як вбачається із тексту поданого
клопотання, позивач не зазначає
будь-яких доказів щодо реальних,
існуючих обставин, які вказують на
ймовірну складність або неможливість в
подальшому виконання рішення суду у
разі задоволення позовних вимог, так
само як і не містить будь-якого
документального обґрунтування,
наявності фактичних обставин, які
свідчать про загрозу невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, заявляючи про
необхідність вжиття заходів до
забезпечення позову, позивач не навів
обставин, з якими законодавство
пов'язує необхідність для їх вжиття та
не підтвердив їх письмовими та
належними доказами, а отже, суд дійшов
висновку, що у задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити.

У судовому засіданні 16.06.2014р. оголошено
перерву до 07.07.2014р. о. 12:15 год.

03.07.2014р. відділом діловодства суду від
представника позивача одержано заяву
про збільшення розміру позовних вимог.

Згідно поданої заяви, позивач зазначає,
що у зв'язку із спливом значного
періоду часу з моменту подання до суду
позовної заяви, Позивач вважає за
необхідне не змінюючи предмету та
підстав позову збільшити суму позовних
вимог на суму додатково нарахованих з
моменту пред'явлення позову 3 % річних у
сумі 71 120,18 грн. та компенсації інфляції
у сумі 632 331,33 грн.

За таких обставин, позивач просить суд
стягнути з відповідача суму
заборгованості за отримані товари у
розмірі 16640298,15 грн., суму індексу
інфляції - 1665034,15 грн., та три проценти
річних - 224229, 87 грн. Разом до стягнення
підлягає грошова сума у розмірі 18529562,17
грн.

Розглянувши у судовому засіданні 07.07.2014
заяву позивача про збільшення розміру
позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України визначено,
що позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин заява позивача про
збільшення розміру позовних вимог
приймається судом до розгляду.

Представником відповідача у судовому
засіданні 07.07.2014р. подано клопотання
про відкладення розгляду справи.

Дане клопотання відповідач
обґрунтовує тим, що відповідачу 07.07.2014р.
стало відомо про обставини, що
пов'язані з виконанням умов договору
№ від 24.10.2013, щодо якого заявлено
вимогу про стягнення коштів в
загальному розмірі 17 826 110,66 грн.

Враховуючи, що збирання та отримання
від профільних підрозділів
Відповідача доказів на підтвердження
даних обставин потребує певного часу, з
метою повного і всебічного розгляду
даної справи, керуючись ст. ст.22, 77 ГПК
України, відповідач просить суд
відкласти розгляд справи №910/9957/14, на
більш пізній термін.

З метою надання відповідачу часу для
з'ясування та повідомлення суду тих
обставин, на які він посилається, що
пов'язані з виконанням умов договору,
що могли б слугувати підставою для
відкладення розгляду справи на більш
пізній термін, у судовому засіданні
07.07.2014р. о 12:30 год. оголошено перерву до
07.07.2014р. о 17:00 год.

Розглянувши у судовому засіданні
07.07.2014р. о 17:00 год. клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, суд зазначає таке.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, відповідно до п. 2 ч. 1
названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів та, згідно п. 3 ч. 1
необхідності витребування нових
доказів. Однак стаття 77 ГПК України
встановлює не обов'язок суду відкласти
розгляд справи, а визначає лише право
суду при наявності зазначених
випадків.

У поданому суду клопотанні відповідач
зазначає про існування обставини, що
пов'язані з виконанням умов договору
№ від 24.10.2013, щодо якого заявлено
вимогу про стягнення коштів в
загальному розмірі 17 826 110,66 грн.
Збирання та отримання від профільних
підрозділів Відповідача доказів на
підтвердження даних обставин потребує
певного часу.

Проте, позивачем жодним чином не
обґрунтовано та не зазначено що це за
обставини, що вони підтверджують, та
якими матеріальними доказами можуть
бути підтверджені.

За таких обставин, для запобігання
надмірному затягуванню судового
процесу, враховуючи встановлений
статтею 69 ГПК України строк вирішення
спору, а також безпідставність те
необґрунтованість заявленого
відповідачем клопотання, суд відмовляє
у задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 07.07.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013р. між Публічного акціонерного
товариства "УКРТРАНСГАЗ"
(далі-Покупець, відповідач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Метінвест Холдинг"
(далі-Постачальник, позивач) був
укладений договір № про
закупівлю товарів від 24.10.2013р.
(далі-Договір).

Згідно п.п. 1.1 та 1.2 Договору,
Постачальник зобов'язується у 2013 -2014
роках передати у власніть Покупцеві
товар - труби сталеві Ш 1020 мм, зазначені
в специфікації, яка наведена в додатку 1
до цього Договору, а Покупець - прийняти
і оплатити такі товари.

Кількість товару 920,60 т (процедура
закупівлі «Труби та трубки зварні,
круглого поперечного перерізу,
зовнішнього діаметра більше ніж 406,4мм
зі сталі (труби Ш1420, Ш1020, Ш720 труби Ш530,
Ш530- Ш1020 із АКП)» лот № 1). Найменування
(номенклатура, асортимент) товару
зазначено у специфікації, яка наведена
в додатку 1 до цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що
загальна сума цього Договору становить
16663279,68 грн., в тому числі ПДВ - 2 777 213,28
грн.

Згідно п.4.1., покупець оплачує
постачальнику товар за фактом поставки
протягом 45-ти календарних днів.

Відповідно до п. 6.1. Договору, покупець
зобов'язаний оплатити товар своєчасно
та в повному обсязі згідно умов цього
Договору; Приймати поставлений товар
згідно з товарно-супровідними
документами; Надати рознарядки на
поставку товару Постачальнику в
письмовій формі; Протягом 5-ти робочих
днів з моменту прийняття партії товару
відокремленим підрозділом Покупця у
встановлені нормативними актами
строки та у разі відсутності претензій
до його якості та/або кількості,
підписати видаткову накладну/акт
прийому - передачі товару та один
примірник направити Постачальнику
поштою, рекомендованим листом.

Також, згідно із п. 14 Додатку № 3 до
Договору (Умови поставки товару), по
прибуттю Товару в місце поставки
приймання товару здійснюється
Відповідачем з обов'язковим
оформленням акту приймання продукції
(товару) за кількістю та якістю.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, в
підтвердження чого надано оформлені
належним чином та підписані
представниками сторін наступні акти
приймання-передачі Товарів:

- акт № А-182071 від 03.12.2013р. на суму 5357469,60
грн.;

- акт № А-182181 від 05.12.2013р. на суму 5363928,86
грн.;

- акт № А-182240 від 07.12.2013р. на суму 402742,37
грн.;

- акт № А-182377 від 09.12.2013р. на суму 294513,70
грн.;

- акт № А-182243 від 09.12.2013р. на суму 5221643,62
грн.

Загалом на суму 16640298,15 грн.

Крім того, як встановлено у п.11 Додатку
№ 3 до Договору, датою поставки партії
Товарів визнається дата:

- у разі перевезення товару до місця
поставки автомобільним транспортом -
дата відмітки в товарно-транспортній
накладній про прийняття товару
відокремленим підрозділом
Відповідача;

- у разі перевезення товару до місця
поставки залізничним транспортом -
дата календарного штемпеля станції
призначення в залізничній накладній
про оформлення видачі вантажу
Відповідачу.

Факт отримання відповідачем товарів у
кількості та у строки вказаних в актах,
свідчать також залізничні накладні із
календарними штемпелями станцій
призначення, зокрема:

- 03.12.2013р. залізничні накладні №№ 51109304,
51109288, 51109312, 51109296, 51109262 товару на
загальну суму 5357469,60 грн.

- 05.12.2013р. залізнична накладна №51236578
товару на загальну суму 5363928,86 грн.

- 07.12.2013р. залізнична накладна №51322360
товару на загальну суму 402742,37 грн.

- 09.12.2013р. залізнична накладна №51322378
товару на загальну суму 294513,70 грн.

- 09.12.2013р. залізнична накладна №51373108
товару на загальну суму 5221643,62 грн.

В порушення умов Договору,
відповідачем обов'язок щодо оплати за
поставлений позивачем товар у повному
обсязі не виконано.

У зв'язку з чим, станом на день подання
позову у відповідача утворилась сума
основної заборгованості за Договором
перед Позивачем в розмірі 16640298,15 грн.

Крім суми основного боргу позивач
ставить вимогу про стягнення 1665034,15 грн.
- індекс інфляції та 224229,87 грн. - 3%
річних.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного
кодексу України, виникли цивільні
права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язанням є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Отже, факт порушення відповідачем
договірних зобов'язань судом
встановлено.

Таким чином, вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 16640298,15грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3%
річних складає 224229,87 грн., сума збитків
від інфляції становить 1665034,15 грн.
(розрахунок в матеріалах справи).
Контррозрахунку суми 3% річних та
інфляційних збитків відповідачем суду
не надано. Розрахунок 3% річних та
інфляційних збитків відповідає
матеріалам справи та чинному
законодавству.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у розмірі 224229,87 грн.
та інфляційних збитків в розмірі 1665034,15
грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, відповідач доказів
спростування обставин, повідомлених
позивачем, не надав.

Заперечення відповідача не
приймаються судом до уваги, оскільки є
необґрунтованими, та такими, що не
спростовують його вину у порушенні
зобов'язання. Згідно п.1.10 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
країни «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.,
за загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то
судові витрати: судовий збір,
відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 49,
82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ,
Кловський Узвіз, буд.9/1;
ідентифікаційний код 30019801) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метінвест Холдинг"
(83001, м. Донецьк, вул. Постишева, 117;
ідентифікаційний код 34093721) основний
борг у розмірі 16640298 (шістнадцять
мільйонів шістсот сорок тисяч двісті
дев'яносто вісім) грн. 15 коп., 3% річних у
розмірі 224229 (двісті двадцять чотири
тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. 87
коп., суму збитків від інфляції в
розмірі 1665034 (один мільйон шістсот
шістдесят п'ять тисяч тридцять чотири)
грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 73080
(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00
коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 14.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева