КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 910/21924/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Черей О.В.,
дов. № 1230/12 від 21.09.2012 року;

від третьої особи - не
з'явилися.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 12.03.2014 року

у справі № 910/21924/13 (суддя
Нечай О.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»

до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Глоінвест»

про визнання договору
поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року по справі № 910/21924/13
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Мостобуд» звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 12.03.2014 року по справі №
910/21924/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити у повному обсязі позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд».

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження в наступній колегії
суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О.,
судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та
призначено до розгляду на 28.05.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
розгляд справи було відкладено на
11.06.2014 року.

10.06.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
надійшов відзив на апеляційну скаргу, у
якому відповідач просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» у поясненнях,
наданих у судовому засіданні,
заперечував проти доводів апелянта,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржуване судове рішення місцевого
господарського суду як таке, що
прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Представники Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» та
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» у судове засідання не
з'явилися.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року про
прийняття апеляційної скарги до
провадження була отримана
представниками сторін 22.04.2014 року.

10.06.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату в зв'язку перебуванням
представника позивача у відпустці.

Заслухавши думку представника
відповідача, який зазначив про
можливість розгляду справи саме в
судовому засіданні 11.06.2014 року та те, що
представники позивача не з'являлись до
суду апеляційної інстанції і в
попереднє судове засідання, подавши
клопотання про відкладення розгляду
справи, колегія суддів апеляційного
господарського суду з урахуванням ст. 75
ГПК України вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами. Оскільки позивача про
дату та місце розгляду справи було
повідомлено належним чином. Участь
представника позивача у судовому
засіданні 11.06.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про витребування письмових доказів не
надходило. До того ж, скаржник - ПАТ
«Мостобуд» є юридичною особою, яка не
обмежена у виборі своїх представників.
Юридичну особу також може представляти
її директор, крім того у матеріалах
справи містяться довіреності двох
представників позивача - Гусева П.В. та
Мустіпана О.О. Також, судова колегія
вважає за необхідне зазначити, що у
відповідності до ст. 102 ГПК України суд
апеляційної інстанції обмежений
строком розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду,
який закінчується 14.06.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає можливим здійснити перевірку
рішення першої інстанції по даній
справі в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників позивача та
третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

08.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Альфа-Банк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» було
укладено Договір про відкриття
кредитної лінії № 128/11, включаючи всі
додаткові угоди до нього, що укладені
на дату набуття чинності цим договором
або будуть укладені у майбутньому (далі
- основний договір).

08.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Мостобуд» (далі -
поручитель, позивач, ПАТ «Мостобуд») та
Публічним акціонерним товариством
«Альфа-Банк» (далі - банк, відповідач,
ПАТ «Альфа-Банк») було укладено Договір
поруки № 392-П/11 (далі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки поручитель
поручається за виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Глоінвест» (далі - боржник) наступних
обов'язків, що виникли на підставі
основного договору або можуть
виникнути на підставі нього в
майбутньому:

- обов'язок повернути банку наданий
згідно з основним договором кредит
шляхом повернення кожного траншу
частинами, у строки та згідно з
графіком, що визначені в основному
договорі та/або додатковій угоді, на
підставі якої цей транш наданий, при
цьому кінцевий строк повернення
кожного з траншів не може перевищувати
строку дії кредитної лінії;

- обов'язок сплачувати банку проценти
за користування кредитом, наданим за
кредитною лінією, у розмірі 16,5% річних
або у будь-якому іншому (більшому або
меншому) розмірі, якщо такий буде
встановлений шляхом зміни основного
договору, у строки визначені в
основному договорі;

- обов'язку сплачувати банку комісію у
строки і розмірі визначені в основному
договорі;

- обов'язку у випадках, передбачених
основним договором або законодавством
України, достроково (до настання
термінів або строків повернення /
сплати, зазначених вище у цьому пункті),
повернути банку кредит, сплатити
проценти за користування ним і
виконати інші обов'язки, що виникають
із основного договору;

- обов'язку сплатити банку неустойку
(пеню, штрафи) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати
збитки, заподіяні банку невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за основним
договором.

Позивач звертаючись з позовом
зазначає, що Договір поруки було
укладено з боку позивача особою з
перевищенням повноважень, так як
Голова правління Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд» не
був уповноважений установчими
документами укладати договори на суму,
що становить більше 10 відсотків
вартості активів.

У відповідності до річної звітності -
балансу позивача, складеному станом на
31.12.2010 року, що передувала даті
укладення спірного правочину, вартість
активів ПАТ «Мостобуд» складала 2 161 168
000,00 грн. Таким чином, Голова правління
позивача станом на дату укладення
оспорюваного Договору поруки був
уповноважений на укладення договору,
сума якого не може перевищувати 216 116
800,00 грн.

На думку позивача, ціна Кредитного
договору, виконання боргових
зобов'язань за яким було забезпечено
шляхом укладення спірного договору, з
урахуванням нарахованих процентів за
користування кредитними коштами,
комісії та неустойки, складає 262 430 234,00
грн., а тому Голова правління позивача
перевищив свої повноваження при
підписанні Договору поруки.

Статтею 6 Цивільного кодексу України
встановлено, що сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частинами 1 та 2 ст. 553 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Пунктом 7.25. Статуту ПАТ «Мостобуд», в
редакції, що діяла на момент укладення
оспорюваного договору, роботою
Правління керує Голова Правління, який
в межах своєї компетенції вправі без
довіреності (доручення) здійснювати
від імені товариства всі юридичні та
фактичні дії як на території України та
і за її межами. Голова правління
виконує такі функції і обов'язки щодо
організації та забезпечення
діяльності товариства, зокрема, як
укладання правочинів на суму до 10
відсотків вартості активів товариства
за даними останньої річної фінансової
звітності товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін.

Приписами ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу
України процентна ставка за кредитом
може бути фіксованою або змінюваною.
Тип процентної ставки визначається
кредитним договором.

Договором про відкриття кредитної
лінії № 128/11 від 08.09.2011 року,
встановлено, що розмір процентної
ставки у ньому не є фіксованим, а може
бути змінений за погодженням сторін, як
це передбачено п. 6.3 вказаного договору.

З Договором про відкриття кредитної
лінії № 128/11 від 08.09.2011 року було
укладено і Договір поруки, на момент
його укладення у позичальника могла
виникнути лише заборгованість по
поверненню кредитних коштів, а
нарахування процентів відбувалось
щомісяця на суму кредиту протягом
усього строку користування ним,
виходячи із фактичної кількості днів у
місяці і році (для кредиту у гривнях чи
у російських рублях) або фактичної
кількості днів у місяці та 360 днів у
році (для кредиту у іноземних валютах,
інших ніж російські рублі).

Пеня та/або штрафи, у відповідності до
ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, є господарськими санкціями у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Сума, визначена як ліміт кредитної
лінії, є лише граничним розміром
кредиту, а не визначеною сумою коштів,
яка має бути надана банком
позичальнику.

З огляду на вищенаведене, станом на
дату укладення оспорюваного Договору
поруки визначити розмір майбутньої
заборгованості позичальника перед
кредитором було неможливо, а тому
сторони визначили ціну договору,
взявши за основу розмір ліміту
кредитної лінії, який не перевищував 10
відсотків вартості активів ПАТ
«Мостобуд» станом на дату укладення
Договору поруки.

Позивачем не було доведено суду
належними та допустимими доказами
того, що станом на дату укладення
оспорюваного Договору поруки, який є
похідним від Кредитного договору,
Голова правління позивача діяв з
перевищенням наданих йому установчими
документами повноважень.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені Публічним
акціонерним товариством «Мостобуд» в
апеляційній скарзі, не знайшли
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року по справі № 910/21924/13
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на Публічне акціонерне
товариство «Мостобуд» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 99, 101-103, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року по справі № 910/21924/13 залишити
без змін.

2. Матеріали справи № 910/21924/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця