ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" липня 2014 р.Справа № 924/770/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства
„Красилівське підприємство теплових
мереж", м. Красилів

про стягнення 674676,45 грн. - основного
боргу, 74552,19 грн. - пені, 9727,85 грн. -
інфляційних нарахувань, 25517,60 грн. - 3%
річних

Представники сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. - за
довіреністю №14-95 від 18.04.2014р.

від відповідача: Швед О.Л. - начальник

У судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна
частини) проголошено 17.07.2014р., оскільки
у судовому засіданні оголошувалась
перерва.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
674676,45 грн. - основного боргу, 74552,19 грн. -
пені, 9727,85 грн. - інфляційних нарахувань,
25517,60 грн. - 3% річних. Обгрунтовуючи
позовні вимоги посилається на
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
№13/2409-ТЕ-34 купівлі-продажу природного
газу від 28.12.2012р. стосовно вчасного
проведення розрахунків за поставлений
природний газ. Нарахування пені
обумовлено наявністю відповідної
умови договору щодо її застосування, а
3% річних та інфляційних з посиланням на
ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує та
просить в позові відмовити.
Посилається на те, що основна причина
виникнення заборгованості за
природній газ є невідповідність
затверджених тарифів на послуги
теплопостачання (опалення) та не
погашення різниці в тарифах на теплову
енергію. Засіданням Хмельницької
обласної комісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу було
узгоджено обсяги заборгованості з
різниці в тарифах на послуги з
теплопостачання, що підлягають
відшкодування відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р.
№30 надавачу послуг - КП „Красилівське
підприємство теплових мереж" всього в
сумі 2293500 грн., проте відшкодовано для
підприємства лише 364 500 грн. Вини
відповідача, в тому що субвенції з
державного бюджету на погашення
заборгованості з різниці в тарифах не
перераховано, не має. Зобов'язання
держави щодо погашення з різниці в
тарифах й досі не виконано.

Посилаючись на ст.ст.1, 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
відповідач вважає, що п. 7.2. договору
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012р. №13/2409-ТН-34 суперечить вказаному
Закону. Також, на переконання
відповідача, оскільки його вини в тому,
що оплату з різниці в тарифах не було
проведено у строки, вказані в договорі
не має, юридичних підстав для стягнення
суми, на яку змінилась сума боргу
внаслідок інфляційних процесів, 3%
річних та пені не має.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача наполягав на
задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача підтримав
подані раніше заперечення та наполягав
на відмові у позові.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив:

28.12.2012р. між Національною акціонерною
компанією „Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством „Красилівське
підприємство теплових мереж" (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №13/2409-ТЕ-34.

Згідно п. 1.1 вказаного вище договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього договору.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У пункті 6.3. договору сторонами
обумовлено, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
продавець має право зарахувати кошти,
що надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Кошти, які
надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років (п.
9.3).

Протягом періодів січень-квітень 2013
року, жовтень-грудень 2013 року позивач
поставив, а відповідач прийняв
природний газ загальною вартістю 1485523,06
грн., про що свідчать акти
приймання-передачі природного газу, а
саме:

- від 31.03.2013р. за січень 2013р. на суму 350718,97
грн.;

- від 31.03.2013р. за лютий 2013р. на суму 273349,18
грн.;

- від 31.03.2013р. за березень 2013р. на суму
310722,91 грн.;

- від 30.04.2013р. за квітень 2013р. на суму
105884,17 грн.;

- від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму
52979,40 грн.;

- від 30.11.2013р. за листопад 2013р. на суму
144924,51 грн.;

- від 31.12.2013р. за грудень 2013р. на суму
246943,92 грн.

Відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за договором в
частині оплати поставленого
природного газу, розрахувавшись лише
частково в сумі 810846,61 грн., що
підтверджується довідкою про операції
з 01.01.2013р. по 28.02.2014р. та довідкою про
сальдо.

Борг відповідача перед позивачем
складає 674676,45 грн. за зобов'язаннями
березня, квітня, жовтня, листопада та
грудня 2013 року.

У зв'язку з тим, що розрахунок за газ
проводився з порушенням строків,
визначених договором, позивач
нарахував пеню по кожному періоду
заборгованості, яка загалом складає
суму 74552,19 грн. (за зобов'язаннями січня
2013 року за період з 14.02.2013р. по 31.05.2013р.;
за зобов'язаннями лютого 2013 року за
період з 14.03.2013р. по 13.09.2013р.; за
зобов'язаннями березня 2013 року за
період з 14.04.2013р. по 13.10.2013р.; за
зобов'язаннями квітня 2013 року за період
з 14.05.2013р. по 13.11.2013р.; за зобов'язаннями
жовтня 2013 року за період з 14.11.2013р. по
03.04.2014р.; за зобов'язаннями листопада 2013
року за період з 14.12.2013р. по 03.04.2014р.; за
зобов'язаннями грудня 2013 року за період
з 14.01.2014р. по 03.04.2014р.).

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем
нараховано 9727,85 грн. - інфляційних втрат
(за зобов'язаннями лютого 2013 року за
період березень - грудень 2013 року; за
зобов'язаннями березня 2013 року за
період квітень 2013 року - лютий 2014 року;
за зобов'язаннями квітня 2013 року за
період травень 2013 року - лютий 2014 року;
за зобов'язаннями жовтня 2013 року за
період листопад 2013 року - лютий 2014 року;
за зобов'язаннями листопада 2013 року за
період грудень 2013 року - лютий 2014 року;
за зобов'язаннями грудня 2013 року за
період січень, лютий 2014 року). Також,
позивачем нараховано 25517,60 грн. - 3%
річних (загальний період нарахувань
складає 14.02.2013р. - 03.04.2014р.).

Детальний розрахунок зазначених вище
нарахувань знаходиться в матеріалах
справи.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом береться до уваги
наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору купівлі-продажу
природного газу, і кожна із сторін
прийняла на себе певні зобов'язання
щодо його виконання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 629
Цивільного кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідач прийняв від позивача
природний газ і зобов'язаний був
оплачувати його вартість згідно умов
договору. Між тим, свої зобов'язання
відповідач належним чином не
виконував, оплату в повному обсязі у
встановлені договором строки не
здійснював. Факт неналежного виконання
договірних обов'язків з оплати
поставленого природного газу
підтверджується матеріалами справи.
Отже, відповідач є боржником, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання, і у нього виникла
заборгованість, яка підлягає
стягненню. Таким чином, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті поставленого
газу є обгрунтованою.

Посилання відповідача на наявність
боргу у зв'язку із невідповідністю
затверджених тарифів на послуги
теплопостачання (опалення) та не
погашення різниці в тарифах на теплову
енергію не є підставою для не оплати
боргу, звільнення від відповідальності
за порушення договірного зобов'язання
на підставі частини другої статті 617 ЦК
України, частини другої статті 218 ГК
України. Укладений між сторонами
правочин не розповсюджується на
бюджетні відносини, а вчасність
надходження коштів відповідачу для
погашення йому різниці в тарифах не
впливає на порядок та строки
проведення розрахунків, оскільки дана
обставина не обумовлена умовами
договору. Крім того, наявність чи
відсутність коштів не залежить від
волі та дій позивача, що порушує його
право на отримання коштів за
поставлений товар.

Крім того, відмічається, що акти
приймання-передачі природного газу за
січень та лютий 2013 року підписано
пізніше, ніж передбачено пунктом 3.4.
договору, однак, несвоєчасне
підписання даних актів не впливає на
порядок розрахунків за ними, з огляду
на те, що пункт 6.1 договору не пов'язує
обов'язок оплати отриманого газу з
датою підписання актів. Наявність
актів є обов'язковою лише для
проведення остаточного розрахунку,
який включає можливі розбіжності та
коригування.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 11.07.2013р. по справі №5021/1407/12.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У договорі від 28.12.2012р. сторони
передбачили відповідальність
відповідача за несвоєчасне виконання
зобов'язань з оплати поставленого газу
у вигляді сплати пені у граничному
розмірі, встановленому Законом України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд вважає правильним
розрахунок пені на борг за
зобов'язаннями березня, квітня, жовтня,
листопада, грудня 2013 року. Натомість,
суд не погоджується з періодом
нарахування пені на борг за
зобов'язаннями січня, лютого 2013 року,
оскільки в період часу, за який
здійснено нарахування, включено дні
фактичної сплати суми заборгованості.

Слід зауважити, що згідно п. 1.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013р. день фактичної сплати суми
заборгованості не вкючається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перерахунок пені, з
врахуванням днів фактичної сплати суми
боргу, суд вважає правомірно заявленою
сумою пені 74295,71 грн.

Доводи відповідача про те, що п. 7.2.
договору купівлі-продажу природного
газу від 28.12.2012р. суперечить Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" судом до уваги не
приймаються, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази визнання
недійсним в установленому порядку
даного договору, зокрема, його пункту
7.2.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вже зазначалося вище, позивачем в
період часу, за який здійснено
нарахування, включено дні фактичної
сплати суми заборгованості. Здійснивши
перерахунок 3% річних, з врахуванням
днів фактичної сплати суми боргу, суд
вважає правомірно заявленою сумою 3%
річних 21501,54 грн.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок інфляційних, суд не
погоджується з періодами нарахування,
оскільки інфляційні за деякі періоди
здійснено менше ніж за один місяць.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р.
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Оскільки прострочка в оплаті за
зобов'язаннями лютого 2013 року виникла
14.03.2013р., інфляційні нараховуються з
квітня 2013 року, за зобов'язаннями
березня 2013 року виникла 14.04.2013р.,
інфляційні нараховуються з травня 2013
року; за зобов'язаннями квітня 2013 року
прострочка виникла з 14.05.2013р., тому
інфляційні нараховуються з червня 2013
року, за зобов'язаннями жовтня 2013 року
прострочка виникла 14.11.2013р., тому
інфляційні нараховуються з грудня 2013
року; за зобов'язаннями листопада 2013
року прострочка виникла 14.12.2013р.,
інфляційні нараховуються з січня 2014
року; за зобов'язаннями грудня 2013 року
прострочка виникла 14.01.2014р., тому
інфляційні нараховуються з лютого 2014р.

Таким чином, перерахувавши інфляційні,
з врахуванням виникнення прострочки
платежу, а також приймаючи до уваги
позицію щодо нарахування інфляційних,
викладену у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р., обгрунтовано заявленою сумою
інфляційних є 8282,13 грн.

Посилання відповідача на відсутність
підстав для стягнення пені,
інфляційних та 3% річних у зв'язку з
відсутністю вини суд не приймає до
уваги, оскільки, згідно з приписами ч. 1
статті 625 Цивільного кодексу України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи викладені вище обставини,
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково в частині стягнення з
відповідача 674676,45 грн. - основного
боргу, 74295,71 грн. - пені, 8282,13 грн. -
інфляційних нарахувань, 21501,54 грн. - 3%
річних.

У частині позовних вимог про стягнення
з відповідача 256,48 грн. - пені, 1445,72 грн. -
інфляційних нарахувань та 4016,06 грн. - 3%
річних належить відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України", м. Київ до
комунального підприємства
„Красилівське підприємство теплових
мереж", м. Красилів про стягнення 674676,45
грн. - основного боргу, 74552,19 грн. - пені,
9727,85 грн. - інфляційних нарахувань, 25517,60
грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
„Красилівське підприємство теплових
мереж" (м. Красилів, вул. Б.
Хмельницького, 2; код 14151814) на користь
публічного акціонерного товариства
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6; код 20077720) 674676,45 грн.
(шістсот сімдесят чотири тисячі
шістсот сімдесят шість гривень 45 коп.) -
основного боргу, 74295,71 грн. (сімдесят
чотири тисячі двісті дев'яносто п'ять
гривень 71 коп.) - пені, 8282,13 грн. (вісім
тисяч двісті вісімдесят дві гривні 13
коп.) - інфляційних нарахувань, 21501,54 грн.
(двадцять одну тисячу п'ятсот одну
гривню 54 коп.) - 3% річних, 15575,12 грн.
(п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят
п'ять гривень 12 коп.) - витрат по оплаті
судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення
з відповідача 256,48 грн. - пені, 1445,72 грн. -
інфляційних нарахувань та 4016,06 грн. - 3%
річних відмовити.

Повне рішення складено 18 липня 2014 року.

Суддя
В.В.
Димбовський

Віддруковано 3 примірника: 1 - до справи,
2 - позивачу, 3 - відповідачу.