ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 р.
Справа № 914/1736/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Армаліт», м.
Дніпропетровськ,

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат», м.
Жидачів Львівської обл.,

про стягнення 59' 923,40 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Гелеш Г.

Представники:

від позивача: Коцюбинська Л.С.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю «Армаліт»
подано позов до Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» про
стягнення 52'752,00 грн. - основного боргу,
3'865,09 грн. - пені, 1'806,31 грн. - 3% річних,
1'500,00 грн. - витрат за послуги адвоката.

Ухвалою суду від 19.05.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 03.06.2014р. Рух справи
відображений у відповідних ухвалах
суду.

У судове засідання 17.07.2014р.
представник позивача з'явився,
заявлені позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.
Просив стягнути з відповідача 52' 752,00
грн. - основного боргу, 3' 865,09 грн. - пені,
1' 806,31 грн. - 3% річних, 1' 500,00 грн. - витрат
за послуги адвоката.

У судові засіданні 03.06.2014р., 08.07.2014р. та
17.07.2014р. відповідач участі повноважного
представника не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового засідання, вимог
ухвал суду не виконав, відзиву на
позовну заяву не подав, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача у порядку ст.75
ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

07.05.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Армаліт»
(постачальник, позивач у справі) та
Відкритим акціонерним товариством
«Жидачівський целюлозно-паперовий
комбінат» (покупець, відповідач у
справі) було укладено договір №7/05,
відповідно до п.1.1 якого постачальник
зобов'язаний передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити товар,
асортимент, кількість та ціна якого
вказані у додатках до договору, які є
його невід'ємними частинами.

Ціна на товар встановлюється за
домовленістю між постачальником та
покупцем, з урахуванням ПДВ і
вказується у рахунках та інших
супровідних документах (п.3.1 договору).
Оплата товару здійснюється покупцем на
умовах, зазначених у додатках, що
додаються на кожну партію товару (п.3.5
договору). Допускається передача
рахунку-фактури факскопією або
сканкопією (п.3.6 договору).

07.05.2012р. сторони підписали додаток №1 до
договору, у якому визначили асортимент,
кількість та ціну товару. Так, вартість
товару становить 14'640,00 грн. Термін
поставки складає 30 робочих днів після
підписання договору; термін оплати -
протягом 14 днів після поставки товару.

11.05.2012р. сторони підписали додаток №2 до
договору, у якому визначили асортимент,
кількість та ціну товару. Так, вартість
товару становить 30'720,00 грн. Термін
поставки складає 30 робочих днів після
підписання договору; термін оплати -
протягом 14 днів після поставки товару.

15.06.2012р. сторони підписали додаток №4 до
договору, у якому визначили асортимент,
кількість та ціну товару. Так, вартість
товару становить 4'339,20 грн. Термін
поставки складає 20 робочих днів після
підписання договору; термін оплати -
протягом 14 днів після поставки товару.

25.10.2012р. сторони підписали додаток №5 до
договору, у якому визначили асортимент,
кількість та ціну товару. Так, вартість
товару становить 40'752,00 грн. Термін
поставки складає 25 робочих днів після
підписання договору; термін оплати -
протягом 30 днів після поставки товару.

11.12.2012р. сторони підписали додаток №6 до
договору, у якому визначили асортимент,
кількість та ціну товару. Так, вартість
товару становить 2'760,00 грн. Термін
поставки складає 20 робочих днів після
підписання договору; термін оплати -
протягом 30 днів після поставки товару.

Позивачем поставлено відповідачу
товар на 52'752,00 грн., що підтверджується:
рахунком-фактурою №А-000101/1 від 07.09.2012 р.
на загальну суму 12' 000,00 грн., видатковою
накладною №А-00000051 від 12.09.2012 р. на
загальну суму 12' 000,00 грн. та довіреністю
№0923 від 07.09.2012 р. на ім'я ОСОБА_2;
рахунком-фактурою №А-00000118 від 18.10.2012 р.
на загальну суму 7' 200,00 грн., видатковою
накладною №А-00000056 від 18.10.2012 р. на
загальну суму 7' 200,00 грн. та довіреністю
№1083 від 18.10.2012 р. на ім'я ОСОБА_3;
рахунком-фактурою №А-00000131 від 05.12.2012 р.
на загальну суму 11' 952,00 грн., видатковою
накладною №А-00000069 від 05.12.2012 р. на
загальну суму 11' 952,00 грн. та довіреністю
№1227 від 03.12.2012 р. на ім'я ОСОБА_2;
рахунком-фактурою №А-00010037 від 13.12.2012 р.
на загальну суму 21' 600,00 грн., видатковою
накладною №А-00000074 від 13.12.2012 р. на
загальну суму 21' 600,00 грн. та довіреністю
№1227 від 03.12.2012 р. на ім'я ОСОБА_2. Однак,
відповідач не оплатив вартість
поставленого товару.

22.03.2013р. позивач звертався до
відповідача з листом, у якому просив
сплатити заборгованість у розмірі
52'752,00 грн.

08.11.2013р. позивач звертався до
відповідача з претензією про сплату
заборгованості у розмірі 52'752,00 грн.

Доказів погашення заборгованості
станом на день розгляду справи
відповідачем в суд не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

У силу статті 610, частини першої статті
612 ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Сторонами обумовлено строк оплати
поставленого товару, однак відповідач
порушив свої зобов'язання та не оплатив
отриманий товар, а тому вимога про
стягнення 52' 752,00 грн. основної
заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач, користуючись своїм правом,
правомірно просить стягнути з
відповідача 1'806,31 грн. 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені, суд зазначає наступне.

У п.2.1 постанови «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.
Пленум ВГС України звертає увагу на те,
що пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.
Якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом.

У даному випадку ні у договорі, ні у
додатках до нього сторони не
передбачили нарахування пені за
несвоєчасну оплату поставленого
товару. Спеціального законодавчого
акту, який би встановлював штрафні
санкції за порушення договору поставки
також не існує. Тому вимога про
стягнення 3' 865,09 грн. пені задоволенню
не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1' 500,00 грн. адвокатських
витрат. Дану вимогу обґрунтовує тим, що
він 17.10.2013р. уклав договір про надання
правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4
До правової допомоги входить
підготовка вимоги, підготовка позовної
заяви та усні консультації зі
стягнення боргу. 04.02.2014р. позивач та
адвокат підписали акт здачі приймання
виконаних робіт, відповідно до якого
адвокатом були надані наступні
послуги: 1) ознайомлення з матеріалами
справи, оцінка правової перспективи і
підготовка рекомендації клієнту у
формі усної консультації - вартість 300
грн.; 2) підготовка претензії (досудової
вимоги) до ВАТ «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» -
вартість 600 грн.; 3) підготовка позовної
заяви - вартість 600 грн.

З даного приводу суд відзначає
наступне. Відповідно до ст.44 ГПК
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

У п. 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013р. №7
зазначено наступне. Витрати позивачів
та відповідачів, третіх осіб, пов'язані
з оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

Подані позивачем матеріали
дозволяють зробити висновок, що до
витрат на послуги адвоката як до
судових витрат належить тільки сума 600
грн., сплачена позивачем за підготовку
позовної заяви. Суми, сплачені за
ознайомлення з матеріалами справи,
оцінку правової перспективи і
підготовка рекомендації клієнту у
формі усної консультації, а також за
підготовку претензії, не є судовими
витратами.

Згідно з ст.4-3, ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи. Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК
України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з
мотивів неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача,
оскільки спір виник з його вини.

Згідно ч.5 ст.49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за послуги адвоката
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Оскільки суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову, витрати за послуги адвоката
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 193 Господарського кодексу України,
ст.ст.11, 509, 610, 612, 625, 692, 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст.3, 4-3, 12, 33, 34, 44, 49,
75, 82, 84, 85, Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат» (81700,
Львівська обл., м. Жидачів, вул.
Фабрична, 4, ідентифікаційний ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Армаліт»
(49018, м. Дніпропетровськ, пров. Парусний,9
кв.120, ідентифікаційний )
52' 752,00 грн. - заборгованості, 1' 806,31 грн. -
3% річних, 560,28 грн. - витрат на послуги
адвоката та 1' 827,00 грн. - сплаченого
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

У судовому засіданні 17.07.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 18.07.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.