ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.07.2014 Справа № 920/772/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Левченка П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю.В. розглянув матеріали
справи № 920/772/14

за позовом - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, смт. Краснопілля Сумської
області,

до відповідача - Краснопільської
районної державної адміністрації, смт.
Краснопілля Сумської області,

про визнання поновленим договору
оренди земельної ділянки та
зобов'язання укласти додаткову угоду
про поновлення договору,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у останній редакції
своїх позовних вимог, викладеній у
письмовому клопотанні від 23.05.2014 року
(а.с. 55-56) просить суд: 1) визнати
поновленим договір оренди земельної
ділянки з розташуванням на ній водними
об'єктами загальнодержавного значення
між відповідачем (орендодавцем) та
позивачем (орендарем) від 19.03.2008 року,
зареєстрований у Краснопільському
реєстраційному відділі Сумської
регіональної філії Центр ДЗК, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 03.08.2008 року за № 68; 2)
зобов'язати відповідача виконати
вимоги статті 33 Закону України «Про
оренду землі» і в місячний термін з дня
вступу судового рішення в законну силу
укласти з позивачем додаткову угоду
про поновлення договору оренди
земельної ділянки з розташуванням на
ній водними об'єктами
загальнодержавного значення від 19.03.2008
року.

Відповідач у своєму відзиві на позов
зазначає, що позовні вимоги позивача не
можуть бути виконані і не могли бути
виконані, оскільки на час закінчення
терміну дії договору відповідач не був
розпорядником земель під водними
об'єктами, оскільки відповідно до
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» від 06.09.2012 року,
який набрав чинності з 01.01.2013 року, до
статті 122 Земельного Кодексу України
внесені зміни, відповідно до яких із
повноважень районних державних
адміністрацій було виключено право
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського використання у
власність або у користування.
Натомість, з 01.01.2013 року районні
державні адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності за межами
населених пунктів для ведення водного
господарства, будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо) та
індивідуального дачного будівництва.

Відповідач також зазначає, що договір
оренди земельної ділянки з
розташованим на ній водним об'єктом
загальнодержавного значення від 19.03.2008
року, укладений між сторонами, на час
його закінчення не відповідав вимогам
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.03.2004 року № 220 «Про затвердження
Типового договору оренди землі» і не
містив істотних розділів, зокрема:
«Об'єкт оренди», «Умови і строки
передачі земельної ділянки», «Ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди або його частини»,
«Страхування об'єкта оренди», «Умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки». Документація по
передачі в оренду вищезгаданого
водного об'єкту не відповідала вимогам
чинного земельного законодавства.

Справу відповідач просить розглядати
без участі його представника.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у даній справі укладено
договір оренди земельної ділянки з
розташованим на ній водним об'єктом
загальнодержавного значення від 19.03.2008
року, який зареєстрований у
Краснопільському реєстраційному
відділенні Сумської регіональної
філії Центр ДЗК 03.08.2008 року за № 68.

Згідно пункту 1.1 договору, орендодавець
(відповідач) передає, а орендар
(позивач) приймає в строкове платне
користування земельну ділянку
загальною площею 4,7725 га з розташованим
на ній водним об'єктом, площа водного
дзеркала якого складає 3,6486 га, захисної
смуги (по угіддях) пасовище 1,0227 га,
площа землі під гідроспорудами 0,1013 га,
яка знаходиться на території
Хмелівської сільської ради
Краснопільського району Сумської
області.

Згідно акту приймання-передачі в
оренду земельної ділянки без дати
відповідач передав, а позивач прийняв в
оренду строком на 5 років земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, яка знаходиться на
території Хмелівської сільської ради
Краснопільського району Cумської
області, загальною площею 4,7725 га.
Земельна ділянка передана для ведення
товарного риборозведення.

У пункті 3.1 договору визначено, що
земельна ділянка з розташованим на ній
водним об'єктом та гідроспорудами
передається в оренду для товарного
риборозведення.

Згідно пункту 2.1 договору, орендна
плата складається з плати за оренду
земель водного фонду та плати за оренду
водних ресурсів.

Термін дії договору, згідно пункту 6.1
договору, до 19.03.2013 року.

З кадастрового плану земельної ділянки
та плану земельної ділянки (а.с. 31, 32)
вбачається, що водний об'єкт площею
водного дзеркала 3,6486 га є ставком.

Сторони договору помилково вважають
ставок, який знаходиться на території
Хмелівської сільської ради
Краснопільського району Сумської
області, водним об'єктом
загальнодержавного значення.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу
України, ставок - це штучно створена
водойма місткістю не більше 1 млн.
кубічних метрів.

Частина перша статті 5 Водного кодексу
України містить вичерпний перелік
водних об'єктів загальнодержавного
значення: 1) внутрішні морські води,
територіальне море, а також акваторії
морських портів; 2) підземні води, які є
джерелом централізованого
водопостачання; 3) поверхневі води
(озера, водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків; 4) водні
об'єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

Серед перелічених у частині першій
статті 5 Водного кодексу України водних
об'єктів загальнодержавного значення
відсутні ставки. Отже, ставки не є
водними об'єктами загальнодержавного
значення, а тому зміст пункту 1.6
договору щодо того, що водний об'єкт
(ставок) відноситься до державної
власності, суперечить закону (статті 5
Водного кодексу України).

Згідно частини другої статті 5 Водного
кодексу України, до водних об'єктів
місцевого значення належать: 1)
поверхневі води, що знаходяться і
використовуються в межах однієї
області і які не віднесені до водних
об'єктів загальнодержавного значення;
2) підземні води, які не можуть бути
джерелом централізованого
водопостачання.

Наведені норми Водного кодексу України
свідчать про те, що ставок, переданий в
оренду за договором оренди від 19.03.2008
року відповідачем позивачеві, є водним
об'єктом місцевого значення.

Згідно пункту 2 статті 8 Водного кодексу
України (у діючій на час укладення
договору редакції), до відання обласних
рад у галузі регулювання водних
відносин на їх території належало,
зокрема, розпорядження водними
об'єктами місцевого значення.

Згідно частини третьої статті 51
Водного кодексу України (у діючій на
час укладення договору редакції),
орендодавцями водних об'єктів
місцевого значення були Верховна Рада
Автономної Республіки Крим і обласні
Ради.

Частиною сьомою статті 51 Водного
кодексу України (у діючій на час
укладення договору редакції)
визначено, що право водокористування
на умовах оренди оформлюється
договором, погодженим з державними
органами охорони навколишнього
природного середовища та водного
господарства.

Згідно частини десятої статті 51
Водного кодексу України (у діючій на
час укладення договору редакції),
користування водними об'єктами (їх
частинами) на умовах оренди
здійснюється відповідно до вимог
водного законодавства і регулюється
цим Кодексом та іншими актами
законодавства України.

Оскільки вищезгаданий водний об'єкт
(ставок) знаходиться і
використовується в межах однієї
області - Сумської області, то до
відання Сумської обласної ради
належало розпорядження цим водним
об'єктом (ставком) і його орендодавцем
мала бути Сумська обласна рада.

За цих обставин договір оренди від
19.03.2008 року в частині здачі в оренду
водного об'єкта (ставку) місцевого
значення, укладений особою
(відповідачем, орендодавцем), яка не
мала необхідного обсягу цивільної
дієздатності (не мала права
розпоряджатися, надавати в оренду тощо,
водним об'єктом місцевого значення -
ставком), що є підставою, згідно частини
другої статті 203 та частини першої
статті 215 Цивільного кодексу України,
недійсності договору в цій частині.

З огляду на вищевикладене,
неправомірною є передача відповідачем
за договором оренди від 19.03.2008 року,
згідно діючого на той час
законодавства, позивачеві в оренду
водного об'єкту (ставка) місцевого
значення, оскільки відповідач не мав на
той час повноважень щодо надання в
оренду водного об'єкту місцевого
значення - ставка.

Згідно чинних на даний час редакцій
статті 51 Водного кодексу України та
статті 122 Земельного кодексу України,
відповідач також немає повноважень
щодо надання у користування за
договором оренди водних об'єктів,
оскільки вони мають надаватися у
користування за договором оренди
земель водного фонду на земельних
торгах у комплексі із земельною
ділянкою органами, що здійснюють
розпорядження земельними ділянками
під водою (водним простором) згідно з
повноваженнями, визначеними Земельним
кодексом України, відповідно до
договору оренди, погодженого з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
водного господарства. Надання водних
об'єктів у користування на умовах
оренди здійснюється за наявності
паспорта водного об'єкта.

За вищевикладених обставин не можна
визнати поновленим договір оренди
земельної ділянки з розташованим на
ній водним об'єктом (ставком) місцевого
значення між відповідачем, який не мав
і не має повноважень щодо надання у
користування на умовах оренди водних
об'єктів місцевого значення (ставків), а
також не можна зобов'язати відповідача
укласти з позивачем додаткову угоду
про поновлення договору оренди від
19.03.2008 року, відтак, в задоволенні
позову позивачеві має бути відмовлено
повністю.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частина перша статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду наперед
встановленої сили.

Позивачем сплачено з позовної заяви,
яка містить у собі дві вимоги
немайнового характеру, пов'язані між
собою підставами виникнення та
поданими доказами, але судовий збір
сплачено лише з однієї з вимог (1218,00
грн.).

Згідно пунктів 2.11 та 2.23 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі
питання застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог. Якщо факт недоплати судового
збору з'ясовано господарським судом у
процесі розгляду заяви, суд може,
зокрема, стягнути належну суму
судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Тому, згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, з
позивача в доход державного бюджету
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1218,00 грн.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход
державного бюджету України (отримувач
коштів: УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 37970593, код банку
отримувача (МФО): 837013, рахунок
отримувача: 3002, код класифікації
доходів бюджету: 22030001) судовий збір в
сумі 1218,00 грн.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2014 року.

Суддя П.І. Левченко