ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.14р. Справа № 904/4627/14За позовом
Приватного акціонерного товариства
"Орджонікідзевський рудоремонтний
завод", м. Орджонікідзе,
Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орджонікідзевський
рудоремонтний завод", м. Орджонікідзе,
Дніпропетровська область

про стягнення 480 489,20 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Гетьман І.Г., довіреність
вих. № 807 від 10.12.2013 р.

Чергінець А.О., довіреність
вих. № 33 від 17.01.2014 р.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство
"Орджонікідзевський рудоремонтний
завод" (далі -позивач) звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Орджонікідзевський рудоремонтний
завод" (далі - відповідач) про стягнення
480 000,00 грн. - прострочення оплати, 15,78
грн. - пені, 473,42 грн. - процентів за
користування коштами та витрат по
сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не виконує договірні
зобов'язання в частині повернення
позики у визначений договором строк.

Представники позивача у судовому
засіданні наполягали на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, відзив на позов
та витребувані документи суду не подав,
про місце, дату та час судового
засідання повідомлений належним чином.

За таких обставин, господарський суд
вважає, що відповідач не скористався
своїм правом на участь представника у
судовому засіданні.

Згідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошені вступна
та резолютивна частини судового
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2014 року між Приватним акціонерним
товариством "Орджонікідзевський
рудоремонтний завод" (позикодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Орджонікідзевський
рудоремонтний завод" (позичальник)
укладений Договір позики № 3
(надалі - Договір), в порядку та на
умовах визначених п. 1 Договору
позикодавець передає позичальнику
грошові кошти у розмірі, визначеному у
п. 2 цього договору (надалі іменується -
позика), а позичальник зобов'язується
повернути позику у визначений цим
договором строк. Позичальник виплачує
вартість користування позикою у
розмірі 0 %.

Розмір позики становить 480 000,00 грн. (п.
2. Договору).

Відповідно до п. 3. Договору
позикодавець передає позику протягом
3-х днів з моменту підписання сторонами
цього Договору.

Згідно п. 5 Договору позика повинна бути
повернута до 12 червня 2014 р.

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту передання
позики позичальникові (п. 6.1. Договору).

На виконання умов Договору позивач
передав позику відповідачу в розмірі
480 000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями: № 9 від 11.03.2014 року на суму
395 000,00 грн. та № 238 від 12.03.2014 року на суму
85 000,00 грн., копії яких знаходяться в
матеріалах справи (а.с. 11, 13).

Відповідач у встановлений договором
строк не повернув грошові кошти
позивачу, внаслідок чого у нього
утворилось прострочення оплати позики
перед позивачем у розмірі 480 000,00 грн.,
що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (п. 1 ст.
193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається,
якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України та п. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України
вказано, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

На момент розгляду справи сума
прострочення оплати позики
відповідача складає 480 000,00 грн., докази
погашення якої в матеріалах справи
відсутні, внаслідок чого суд вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Водночас, порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки. Договірна неустойка
встановлюється за згодою сторін, тобто
її розмір та умови застосування
визначаються виключно на їх власний
розсуд.

Відповідно до статті 549 названого
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до пункту 5. Договору у разі
несвоєчасного повернення позики
позичальник сплачує пеню у розмірі 0,1 %
від несвоєчасно поверненої суми за
кожен день прострочки.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 15,78 грн. (за
період з 13.06.2014 р. - 24.06.2014 р.), яка
підлягає задоволенню частково у сумі
7,49 грн. в силу наступного.

Згідно з ч.6 ст. 231 Господарського
процесуального кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню у
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Також, позивачем нараховано
відповідачу проценти за користування
коштів у розмірі 473,42 грн. (за період з
13.06.2014 р. до 24.06.2014 р.) Суд вважає вимоги
щодо стягнення процентів за
користування коштів є безпідставними і
необґрунтованими, оскільки умовами
договору така відповідальність
позичальника не передбачена, а отже,
суд відмовляє в цій частині позовних
вимог.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України, держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів, зокрема,
шляхом присудження до виконання
обов'язку в натурі та застосуванням
штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
підтверджені матеріалами справи та
підлягають частковому задоволенню: в
сумі 480 000,00 грн. - прострочення оплати,
7,49 грн. - пені, в решті позовних вимог
слід відмовити, за безпідставністю.

Судовий збір у справі покладаються на
сторони пропорційно задоволеним
вимогам, згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4-7, 33, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орджонікідзевський
рудоремонтний завод" (53300,
Дніпропетровська область, м.
Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3-А;
) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Орджонікідзевський рудоремонтний
завод" (53300, Дніпропетровська область,
м. Орджонікідзе, вул.
Г.Тикви, 3; ) сумі 480 000,00
грн. (чотириста вісімдесят тисяч грн. 00
коп.) - прострочення оплати, 7,49 грн. (сім
грн. 00 коп.) - пені, 9600,14 грн. (дев'ять
тисяч шістсот грн. 14 коп.) - судового
збору, про що видати наказ.

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
І.А.
Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "15 " липня 2014 р.