ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.Справа № 916/2459/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Бакасова О.О.,

від відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „Брокбізнес" до Публічного
акціонерного товариства „Фінростбанк"
про стягнення 55609,96 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
„Страхова компанія „Брокбізнес"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
„Фінростбанк" про стягнення 55609,96 грн.,
посилаючись на наступне.

14 жовтня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством „Фінростбанк"
(банк) в особі начальника відділення №
14 АТ „Фінростбанк" Сагателяна Артура
Едуардовича та Приватним акціонерним
товариством „Страхова компанія
„Брокбізнес" (вкладник) в особі голови
правління Арбузіної Вікторії
Олександрівни, було укладено договір
про строковий вклад № 1-Д „Класичний",
згідно п. 1.1. якого вкладник передає
банку, а банк приймає грошові кошти в
депозит (вклад).

Відповідно до п. 1.2 договору сума
первинного вкладу становить 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору вклад
розміщується на строк з 14.10.2013р. (дата
внесення) до 14.01.2014 р. (дата повернення)
(включно).

Згідно п. 1.4 договору проценти на суму
вкладу нараховуються з розрахунку 13,5%
річних.

Як вказує позивач, 14 жовтня 2013 року
позивач виконав свої зобов'язання по
договору та перерахував на депозитний
рахунок № 0001 грошові кошти в сумі
50000,00 грн. В подальшому 14 січня 2014р.
позивач та відповідач уклали додаткову
угоду до договору, якою внесли зміни до
п. 1.3 та п. 4.3 договору.

Так, згідно п.1.3 договору, з урахуванням
змін, вклад розміщується на строк з
14.01.2014 р. до 14.04.2014 р.

В п. 2.3.1 договору встановлено, що банк
зобов'язаний сплачувати вкладнику
проценти у порядку, передбаченому
договором та в строки, вказані в п. 1.9
договору.

Згідно п. 1.9 договору сплата
нарахованих процентів за користування
вкладом здійснюється банком шляхом
перерахування на поточний рахунок
вкладника, зазначений у розділі V
договору щомісяця.

Відповідно до п. 2.3.2 договору банк
зобов'язаний по закінченні строку дії
договору повернути вкладникові суму
вкладу шляхом перерахування на його
поточний рахунок, зазначений у розділі
V договору.

За ствердженнями позивача, у
встановлений договором строк
відповідач не виконав свої договірні
зобов'язання в частині повернення суми
депозитного вкладу та нарахованих
процентів за березень та квітень на
поточний рахунок позивача.

Наразі позивач зазначає, що 14 травня 2014
р. вих. №883-03 позивач направив
відповідачу лист з проханням повернути
грошові кошти з депозитного рахунку на
поточний рахунок позивача.

Листом 02 червня 2014р. вих. № 1057
відповідач письмово визнав наявність
заборгованості перед позивачем, однак
невиконання взятих на себе зобов'язань
відповідач пояснює здійсненням ним
заходів щодо упередження кризових явищ
у банківській установі, шляхом
зменшення темпів відтоку грошових
коштів. Між тим, на думку позивача,
вказана відмова відповідача повернути
кошти є необґрунтованою, оскільки
договір є обов'язковим для виконання.

Таким чином, позивач зазначає, що
станом на 16 червня 2014 р. заборгованість
відповідача перед позивачем становить
55609,96 грн., у т.ч. 50 00,00 грн. - сума
депозитного вкладу, 573,29 грн. - сума
несплачених процентів за березень 2014
р., 554,729 грн. - сума несплачених
процентів за квітень 2014 р., 573,29 грн. і
295,89 грн. - сума несплачених процентів за
травень 2014 р. , а також 3612,70 грн. -
інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.06.2014 р. позовну заяву ПАТ
„Страхова компанія „Брокбізнес"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/2459/14, при
цьому розгляд справи було призначено
на 09.07.2014 р.

Відповідач відзив на позов не надав,
також представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений судом
належним чином за адресою, що значиться
в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, про що свідчить наявне в
матеріалах справи поштове
повідомлення про вручення ухвали суду
від 25.06.2014 р.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
всі письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

14 жовтня 2013 року між ПАТ „Фінростбанк"
(банк) в особі начальника відділення №
14 АТ „Фінростбанк" Сагателяна Артура
Едуардовича та Приватним акціонерним
товариством „Страхова компанія
„Брокбізнес" (вкладник) в особі голови
правління Арбузіної Вікторії
Олександрівни було укладено договір
про строковий вклад № 1-Д „Класичний",
згідно п. 1.1. якого позивач як вкладник
передає банку, а банк приймає грошові
кошти в депозит (вклад).

Відповідно до п. 1.2 договору сума
первинного вкладу становить 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору вклад
розміщується на строк з 14.10.2013р. (дата
внесення) до 14.01.2014р. (дата повернення)
(включно).

Згідно п 1.4 договору проценти на суму
вкладу нараховуються з розрахунку 13,5%
річних.

В п. 1.9. договору передбачено сплата
нарахованих процентів за користування
вкладом здійснюється банком шляхом
перерахування на поточний рахунок
вкладника, зазначений у розділі V
договору щомісяця.

Згідно п. 2.2.1 договору вкладник має
право одержувати у строк, визначений
договором, суму процентів нарахованих
за користування вкладом. У день
закінчення строку дії договору
одержувати суму вкладу.

Відповідно до п. 2.2.3 договору вкладник
має право достроково отримати будь-яку
суму з вкладу, повідомивши про це банк
за 2 робочі дні до дати передбачуваного
розірвання договору, що оформлюється
відповідним письмовим клопотанням
вкладника про розірвання договору.

В п. 2.3.1 договору передбачено, що банк
зобов'язаний сплачувати вкладнику
проценти у порядку, передбаченому
договором та в строки, вказані в п. 1.9
договору.

Відповідно до п. 2.3.2 договору банк
зобов'язаний по закінченні строку дії
договору повернути вкладникові суму
вкладу шляхом перерахування на його
поточний рахунок, зазначений у розділі
V договору.

В подальшому 14 січня 2014 р. позивач та
відповідач уклали додаткову угоду до
вищевказаного договору, якою внесли
зміни до п. 1.3 та п. 4.3 договору.

Так, згідно п.1.3 договору, з урахуванням
змін, вклад розміщується на строк з
14.01.2014 р. до 14.04.2014 р.

При цьому п. 4.3 договору з урахуванням
змін останній діє до 14.04.2014 р. включно чи
до дати розірвання договору з підстав,
передбачених договором або чинними
законодавством, Повернення вкладу
здійснюється в день „Дата повернення"
цього договору або у день розірвання
договору.

За ствердженнями позивача, у
встановлений договором строк
відповідач не виконав свої договірні
зобов'язання в частині повернення суми
депозитного вкладу та нарахованих
процентів за березень та квітень на
поточний рахунок позивача, що стало
підставою дл звернення до суду із
заявленим позовом.

Разом з тим слід зазначити, що
відповідно до частини 1 статті 55 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність" відносини банку з клієнтом
регулюються законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється в
односторонньому порядку змінювати
умови укладених з клієнтами договорів,
зокрема, збільшувати розмір процентної
ставки за кредитними договорами або
зменшувати її розмір за договорами
банківського вкладу (крім вкладу на
вимогу), за винятком випадків,
встановлених законом (частина 4 статті
55 Закону України "Про банки та
банківську діяльність").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
47 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" на підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати такі банківські операції,
як приймання вкладів (депозитів) від
юридичних і фізичних осіб.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов договору
(стаття 2 Закону України "Про банки та
банківську діяльність").

Відповідно до ч. 1 статті 1058 Цивільного
кодексу України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму проценти на неї
або дохід в іншій формі на умовах та в
порядку, встановлених договором.

Згідно частини 1 статті 1060 Цивільного
кодексу України договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № 1-Д
„Класичний" від 14 жовтня 2013 року
позивач виконав свої зобов'язання по
договору та перерахував на депозитний
рахунок № 0001, що відкритий
відповідачем, грошові кошти в сумі 50000,00
грн., про що свідчить надана позивачем
виписка з особового рахунку з 14.10.2013 р.
по 16.06.2014 р.

Між тим, як встановлено судом, дія
вказаного договору № 1-Д „Класичний"
від 14.10.2013 р. закінчилась 14.04.2014 р. у
відповідності з положеннями п. 1.3
договору із змінами.

Так, у зв'язку з закінченням строку дії
договору позивач направив відповідачу
лист від 14 травня 2014 р. за вих. №883-03 з
проханням повернути грошові кошти з
депозитного рахунку на поточний
рахунок позивача.

Листом 02 червня 2014р. вих. № 1057
відповідач письмово визнав наявність
заборгованості перед позивачем, однак
невиконання взятих на себе зобов'язань
відповідач пояснює здійсненням ним
заходів щодо упередження кризових явищ
у банківській установі, шляхом
зменшення темпів відтоку грошових
коштів. Між тим суд погоджується з
доводами позивача про необґрунтовану
відмову відповідача повернути кошти,
оскільки договір є обов'язковим для
виконання.

В п. 3.3 Положення про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженого постановою НБУ
від 03.12.2003 р. № 516 встановлено, що банки
повертають вклади (депозити) та
сплачують нараховані проценти у
строки, що визначені умовами договору
банківського вкладу (депозиту) між
вкладником і банком.

Згідно п. 3.4 Положення банк виплачує
вкладникові проценти на суму вкладу
(депозиту) у розмірі, який
установлюється в договорі
банківського вкладу (депозиту).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Отже, як з'ясовано судом, відповідач не
повернув позивачу після закінчення
строку дії договору про строковий
вклад № 1-Д згідно п. 2.3.2 цього договору
суму вкладу, що складає 50 000,00 грн., чим
порушив умови цього договору.

Ст. 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, неповерненням позивачу суми
внесеного останнім депозитного вкладу
в розмірі 50000,00 грн., строк для
повернення якої сплинув 14.04.2014 р.,
відповідач порушив умови цього
договору, що є недопустимим згідно ст.
525 Цивільного кодексу України та є
підставою для стягнення цієї суми у
судовому порядку.

Крім того, суд вважає цілком
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення 573,29 грн. несплачених
процентів за березень 2014 р., 554,729 грн.
несплачених процентів за квітень 2014 р.,
573,29 грн. і 295,89 грн. - несплачених
процентів за травень 2014 р., а також 3612,70
грн. - інфляційних втрат, розрахунок
яких наведено у позові.

Адже частина 1 статті 1061 Цивільного
кодексу України передбачає, що банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

До того ж частиною 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України визначено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, індекс інфляції це додаткова сума,
яка сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державною
службою статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими
заявлені позивачем вимоги про
відшкодування втрат від знецінення
коштів внаслідок інфляції за спірний
період у зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язання щодо
повернення суми депозитного вкладу у
передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані докази в сукупності,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Брокбізнес" обґрунтовані,
відповідають фактичним обставинам та
матеріалам справи, тому підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача та
рішення відбулось на користь позивача,
відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем при подачі позову,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Брокбізнес" до Публічного
акціонерного товариства „Фінростбанк"
про стягнення 55609,96 грн.. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Публічного
акціонерного товариства „Фінростбанк"
(65104, м. Одеса, пр. Академіка Глушка; ) на користь Приватного
акціонерного товариства „Страхова
компанія „Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул.
Білоруська, 3; ; п/р
417 в АТ „БМ Банк" в м. Києві, МФО
380913) 50000/п'ятдесят тисяч/грн. 00 коп.
депозитного вкладу, 1997/одна тисяча
дев'ятсот дев'яносто сім/грн. 26 коп.
несплачених процентів, 3612/три тисячі
шістсот дванадцять/ грн. 70 коп.
інфляційних втрат, витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1827/одна тисяча
вісімсот двадцять сім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 14.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.