ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 р.
Справа № 923/922/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" м.Херсон

до Херсонського учбово-виробничого
підприємства Українського товариства
глухих м. Херсон

про стягнення 96973грн. 30 коп.

за участю

представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Юхно
Я.О.

від відповідача - уповноважена особа
Якуб О.В.

Публічне акціонерне товариство
"Херсонська теплоелектроцентраль"
(позивач по справі) звернулося з
позовом про стягнення з Херсонського
учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих
(відповідач) 96973грн. 30 коп., посилаючись
на невиконання відповідачем своїх
обов'язків по своєчасних розрахунках
за поставлену теплову енергію згідно з
договорами про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води №229 від
01.12.2012року та №566 від 01.12.2012року

В засіданні суду представник позивача
позовні вимоги підтримав в повному
розмірі.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
обгрунтовуючи свої заперечення тим,
що позивачем порушено вимоги ч.3 ст. 58
ГПК України, оскільки в одній позовній
заяві об'єднано декілька позовних
вимог за різними договорами, які є
неоднорідними, та підлягають розгляду
окремими провадженнями.

Посилання відповідача судом
відхиляється, оскільки відповідно до
ч.1 ст. 58 ГПК України в одній позовній
заяві може бути об'єднано кілька вимог,
пов'язаних між собою підставою
виникнення або поданими доказами.

Крім того, відповідно до ч.2 зазначеної
норми суддя має право об'єднати кілька
однорідних позовних заяв або справ, в
яких беруть участь ті ж самі сторони, в
одну справу.

Частиною 3 статті 58 ГПК України, на яку
посилається відповідач, не
допускається об'єднання в одне
провадження кількох вимог, які
належить розглядати в порядку різного
судочинства, якщо інше не встановлено
законом.

Але позовні вимоги позивачем об'єднано
за аналогічними договорами №229 від
01.12.2012року та №566 від 01.12.2012року, вони
виникли із господарських
правовідносин на надання однакових
послуг, укладені на підставі Типового
договору, тому однорідні за змістом і
відрізняються лише об'єктами надання
послуг, які знаходяться за різними
адресами, опалювальною площею та
особовими рахунками.

За таких підстав відповідно до ч.1 ст. 58
ГПК України позивачем обгрунтовано
об'єднано в одній позовній заяві
позовні вимоги за 2 аналогічними за
змістом договорами між тими з
сторонами, які пов'язані між собою
поданими доказами та підставою
виникнення, тому вони підлягають
розгляду в одній справі за нормами ГПК
України.

Будь-яких інших обгрунтованих
заперечень по суті спору відповідач не
надав.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між публічним акціонерним
товариством "Херсонська
теплоелектроцентраль", (позивач) та
Херсонським учбово-виробничим
підприємством Українського товариства
глухих (відповідач) 01.12.2012року укладено
2 договори про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води №299 та №566.

Згідно з зазначеними договорами
позивач прийняв на себе обов'язки
надавати відповідачу послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води на приміщення
зазначені в пунктах 2 договорів з
опалювальною площею зазначеною в
пунктах 3 договорів, а відповідач
зобов'язався своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах
визначених договорами №299 та 566 від
01.12.2012року.

Як зазначалося вище, договори №299 та
№566 від 01.12.2012року укладені на підставі
Типового договору, є однаковими за
змістом і відрізняються лише об'єктами
надання послуг, які знаходяться за
різними адресами, опалювальною площею
та особовими рахунками.

Пунктами 30 договорів №299 та 566 від
01.12.2012року сторони узгодили, що
договори укладаються на строк до
31.12.2013року і набирають чинності з дня
їх укладення та вважаються щороку
продовженими, якщо за місяць до
закінчення їх строку однією із сторін
не буде письмово заявлено про
розірвання або необхідність
перегляду. Доказів припинення
договорів, або їх розірвання суду не
надано, тому вони є чинними і на день
розгляду спору.

Частиною 1 статті 193 ГК України
встановлено обов'язок суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК
України.

Відповідно до статті 629 ЦК
України укладені між сторонами
договори №299 від 01.12.2012року та 566 від
01.12.2012року є обов'язковими для
виконання обома сторонами і сторони
мають дотримуватися виконання взятих
на себе зобов'язань за договорами.

За умовами пункту 6 договорів № 299 та 566
розмір щомісячної плати за надані
послуги розраховується відповідно до
фактичного споживання теплової
енергії згідно з нормативами (нормами)
споживання. Розрахунковим періодом
відповідно до п.8 договору є
календарний місяць і оплата наданих
послуг відповідачем повинна бути
здійснена не пізніше 20 числа місяця,
який настає за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджується,
що позивач виконав прийняті на себе
обов'язки за договорами, а саме:

За договором №566 від 01.12.2012року в період
з грудня 2013 року по лютий 2014року
включно позивач здійснив поставку
теплової енергії за зазначеними в
наданих до матеріалів справи рахунках
обсягами. Факт надання послуг
підтверджується також наявними в
справі довідками про подачу
відповідачу теплоносія та
відомостями-звітами про витрати
теплової енергії і параметри
теплоносія за показниками теплового
лічильника в період з грудня 2013 року
по лютий 2014року.

Щомісячно позивачем надсилалися
відповідачу рахунки на оплату
вартості спожитої теплової енергії, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями рахунків та
доказами їх надіслання, або вручення
відповідачу.

Всього за розрахунком позивача за
договором №566 відповідачу нараховано
за надані послуги 27341грн.00коп.

За договором №299 від 01.12.2012року в період
з листопада 2013 року по березень 2014року
включно позивач здійснив поставку
теплової енергії за зазначеними в
наданих до матеріалів справи рахунках
обсягами. Факт надання послуг
підтверджується також наявними в
справі довідками про подачу
відповідачу теплоносія в період з
листопада 2013 року по березень 2014року.

Щомісячно позивачем надсилалися
відповідачу рахунки на оплату
вартості спожитої теплової енергії, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями рахунків та
доказами їх надіслання, або вручення
відповідачу.

Всього за розрахунком позивача за
договором №299 відповідачу нараховано
за надані послуги 64725грн.47коп.

Крім того, 20.03.2014року за номером 06-1/680
та 17.05..2014року за №06-1/1176 позивач
надіслав відповідачу вимоги, якими
пропонував сплатити заборгованість за
договором №566 від 01.12.2012року.

20.03.2014року за номером 06-1-680 та 20.05.2014року
за номером 01-1/1175 позивач також
надіслав відповідачу вимоги, якими
пропонував сплатити заборгованість за
договором №299 від 01.12.2012року.

Однак відповідач зазначені вище
вимоги відхилив і борг не перерахував.

Згідно з вимогами пунктів 8 договорів
№299 від 01.12.2012рок та № 566 від 01.12.2012року
оплату спожитої теплової енергії
відповідач зобов'язаний здійснювати
безготівковою формою щомісячно не
пізніше 20 числа місяця наступного за
розрахунковим.

Свої обов'язки по розрахунках за
надані послуги відповідач не виконав.
Його борг станом на день звернення з
позовом становив за договором №566 -
27.341грн. 00коп. та за договором №299 -
64725грн.47коп., що підтверджується
матеріалами справи та наданим
позивачем розрахунком.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК
України судочинство в господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. При цьому, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Ці докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доказів, якими б підтверджувався факт
погашення боргу, відповідач суду не
надав. Не надано ним і будь-яких
заперечень проти викладених в
позовній заяві обставин щодо
невиконання обов'язків по своєчасних
розрахунках за вищезазначеними
договорами, тому позовні вимоги про
стягнення основного боргу в сумі
27341грн.00коп. за договором №566 та 64725грн.47
коп. за договором №299 підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини 2 ст.
625 ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки матеріалами справи доведено
невиконання відповідачем грошового
зобов'язання за договорами, позовні
вимоги про стягнення 3% річних в сумі
559грн.56коп. за договором №299 від
01.12.2012року та 201грн.43коп. за договором
№566 від 01.12.2012року також підлягають
задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення пені, суд виходить із
наступного.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки (в тому числі штрафу,
пені); відшкодування збитків.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

Згідно зі статтею 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 ГК України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому,
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Вимога про стягнення пені заявлена
позивачем на підставі пунктів 12
договорів №299 та №566 від 01.12.2012року,
якими передбачена сплата відповідачем
пені у розмірі 0,1% від суми боргу за
кожен день прострочення платежу, що
відповідає вимогам Закону України
«Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкової території».

Позивачем нарахована пеня за період
прострочки виконання грошового
зобов'язання за договором №299 від
01.12.2012року в сумі 3016грн.77коп. та за
договором №566 від 01.12.2012року в сумі
1129грн.07коп.

Таким чином, враховуючи доведеність
факту порушення відповідачем умов
договорів та приписів чинного
законодавства, суд вважає, що вимога
про стягнення з відповідача пені в
вищезазначених сумах заявлена
позивачем обгрунтовано і вона підлягає
стягненню.

З урахуванням вищезазначеного,
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному розмірі.

Судові витрати по сплаті судового
збору відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на відповідача, з вини
якого виник спір.

В засіданні оголошувалася вступна та
резолютивна частина рішення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Херсонського
учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих м.
Херсон, вул. 40 років Жовтня, 179, р/рахунок
в ХОД ВАТ «Райфайзенбанк Аваль»,
МФО 380805, ідентифікаційний код 03972809:

на користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" м.Херсон,
Бериславське шосе, 1 на р/рахунок
2029 в ХОУ ВАТ «Державний ощадний
банк України», МФО 352457,
ідентифікаційний код 00131771 за
договором №566 від 01.12.2012року - 27341 грн.
00коп. основного боргу;

на користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" м.Херсон,
Бериславське шосе, 1 на р/рахунок
2029 в ХОУ ВАТ «Державний ощадний
банк України», МФО 352457,
ідентифікаційний код 00131771 за договором
№566 від 01.12.2012року - 201грн.43коп. - 3%
річних та 1129грн. 07коп. пені;

на користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" м.Херсон,
Бериславське шосе, 1 на р/рахунок
2029 в ХОУ ВАТ «Державний ощадний
банк України», МФО 352457,
ідентифікаційний код 00131771 за
договором №299 від 01.12.2012року -
64725грн.47коп. основного боргу;

на користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" м.Херсон,
Бериславське шосе, 1 на р/рахунок
2029 в ХОУ ВАТ «Державний ощадний
банк України», МФО 352457,
ідентифікаційний код 00131771 за договором
№299 від 01.12.2012року - 559грн.56коп.. - 3%
річних, 3016грн.77коп. пені та 1939грн.46коп.
витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 15 липня 2014р.

Суддя
З.І. Ємленінова