ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 916/1642/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Дзиговська С.М.;

від відповідача - Богач Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" до Публічного
акціонерного товариства „Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів" про стягнення 530106,64 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства „Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів" про стягнення
заборгованості за договором про
постачання електричної енергії № 66 від
01.06.1999 р. в сумі 970106,64 грн., посилаючись
на наступне.

Між ПАТ „Одесаобленерго" та ПАТ
„Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів" було
укладено договір про постачання
електричної енергії № 66 від 01.06.1999 р.,
відповідно до п. 2.1. якого позивач
зобов'язується постачати електричну
енергію на об'єкти ПАТ „ОЗРСВ" в межах
визначених договором умов, а останній
зобов'язується дотримуватися режиму
споживання електричної енергії,
визначеного договором, щомісячно
своєчасно здійснювати оплату
відпущеної йому електроенергії та
виконувати інші умови договору.

Наразі позивач вказує, що відповідно до
п. 13. договору останній укладений на
строк до 31.12.2002 р. та вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією із сторін про відмову від цього
договору або про його перегляд. Так,
оскільки жодною із сторін не було
заявлено про відмову від договору або
його перегляд, останній є діючим.

Договір передбачає, що при виконанні
умов цього договору, а також при
вирішенні усіх питань, які не
обумовлені ним, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України, зокрема Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими Постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996 р. (зі змінами та доповненнями).

Так, за ствердженнями позивача, ПАТ
"Одесаобленерго" сумлінно виконувало
свої обов'язки за договором, але
відповідач своєчасно не проводив
розрахунки за спожиту активну
електричну енергію. Як зазначає
позивач, в період з грудня 2013 р. по
березень 2014 року відповідач спожив
електричну енергію в кількості 1094918,42
грн., що підтверджується актами про
обсяги спожитої електричної енергії,
однак сплату за спожиту електричну
енергію відповідач здійснив частково в
розмірі 331890,70 грн., у зв'язку з чим
заборгованість ПАТ „ОЗРСВ" станом на
16.04.2014 р. склала 763 027,72 грн.

Відповідно до умов договору, а саме
додатку № 5 „Порядок розрахунків", що є
невід'ємною частиною договору,
розрахунковим періодом для визначення
обсягу спожитої електричної енергії
приймається місяць з 1 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця. При цьому
споживач до 1 числа місяця, що передує
розрахунковому, здійснює оплату за
електроенергію самостійно авансовим
платежем 100% вартості договірної
величини споживання електричної
енергії згідно з додатком до договору
„Обсяги постачання електричної
енергії споживачу", або вартості
величини очікуваного споживання при
значному відхиленні споживання
електроенергії в розрахунковому
періоді, остаточний розрахунок за
обсяг спожитої електричної енергії за
розрахунковий період здійснюється
споживачем самостійно на протязі 5-ти
операційних днів з дня отримання
рахунку.

Поряд з цим відповідно до Правил
користування електричною енергією, п.п.
4.1, 4.3 договору на постачання
електричної енергії споживач
зобов'язаний здійснювати оплату за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника
електричної енергії та
електроустановками споживача згідно з
додатком № 9 „Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії".

Як зазначає позивач, заборгованість
відповідача за перетікання реактивної
електроенергії станом за період з
грудня 2013 р. по березень 2014 р. склала в
сумі 19178,81 грн.

Також відповідно до п. 6.2 вказаного
договору та ст. 549 ЦК України
відповідачу за порушення термінів
проведення оплат за спожиту активну
електричну енергію в період з 10.12.2013 р.
по 31.03.2013 р. була нарахована пеня в
розмірі 12 679,16 грн. та за несвоєчасну
сплату рахунків за спожиту реактивну
електричну енергію в період з 09.11.2013 р.
по 31.03.2013 р. в розмірі 314,20 грн.

Крім того, з огляду на те, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання по оплаті вартості
спожитої активної електроенергії та
перетікання реактивної електричної
енергії, згідно зі ст. 625 ЦК України
позивачем нараховано на суму боргу за
спожиту активну електричну енергію 3%
річних та інфляційні. Зокрема, в
результаті порушення термінів сплати
заборгованості за спожиту активну
електроенергію в період з 10.12.2013 р. по
31.03.2014 р. нарахування 3% річних склало у
сумі 2894,78 гри., а також за порушення
зобов'язання щодо сплати
заборгованості за перетікання
реактивної електричної енергії в
період з 09.11.2013 р. по 31.03.2013 р. - 3% річних
склало у сумі 71,73 грн., а сума
інфляційних нарахувань за порушення
зобов'язання щодо сплати
заборгованості за спожиту активну
електроенергію в період з січня 2014 р. по
березень 2014 р. склала в розмірі 16554,50
грн., за порушення зобов'язання щодо
сплати заборгованості за перетікання
реактивної електричної енергії в
період з січня 2014 р. по березень 2014 р.
сума нарахувань із застосуванням
індексу інфляції склала в розмірі 318,50
грн.

До того ж позивач посилається на те, що
відповідно до п. 5 додатку № 1 до
договору, за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії та потужності, споживач несе
відповідальність згідно з частинами
п'ятою і шостою ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику".

Згідно ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживачі у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Таким чином, відповідальність у
вигляді додаткової плати за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії прямо
встановлено ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" та умовами
укладеного між сторонами договору.

Згідно п. 3 додатку № 1 до договору
споживач має право протягом поточного
розрахункового періоду, але не пізніше
ніж за день до закінчення
розрахункового періоду, звернутись
письмово до постачальника електричної
енергії за коригуванням договірної
величини споживання електричної
енергії та граничних величин
електричної потужності.

У додатку № 1, який є невід'ємною
частиною договору, сторони визначили
між собою щомісячний обсяг постачання
електричної енергії на кожен місяць 2012,
2013 року. Так, на грудень 2012 р. було
заявлено електроспоживання на рівні 250
000 кВт/г., липень 2013 р. було заявлено
електроспоживання на рівні 208 000 кВт/г.,
на вересень 2013 р. було заявлено
електроспоживання на рівні 216000 кВт/г.

Відповідно до п. 3 додатку № 1 до
договору, п. 4.4. ПКЕЕ, договірна величина
споживання електричної енергії у
сторону збільшення коригується
постачальником електричної енергії
при виконанні споживачем наступних
умов: надання споживачем звернення
постачальнику електричної енергії
згідно п. 2 додатку № 1; виконання
передплати до дати звернення
споживачем обсягу споживання
електричної енергії на розрахунковий
період з урахуванням обсягу
коригування, у відповідності до умов,
визначених у додатку "Порядок
розрахунків" до договору та виконання
споживачем своїх зобов'язань щодо
оплати електричної енергії за
договором про достачання електричної
енергії.

За ствердженнями позивача, споживач не
скористався своїм правом щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії та
належним чином не виконав умов п. 3
додатку № 1 та п 4.4. ПКЕЕ, у грудні 2012 р.,
липні 2013 р. та вересні 2013 р. договірні
величини скориговані не були та
залишились без змін.

Так, договірна величина споживання
електричної енергії в грудні 2012 р.
складає 250 000 кВт/год, у той час як
фактично було спожито 349 799 кВт/год, у
зв'язку з чим перевищення договірних
величин складає різницю
вищезазначених показників, а саме 99799
кВт/год. на суму 94479,71 грн. (8634,56 грн., з
яких було сплачено), решта несплаченого
нарахування за перевищення договірної
величини за грудень 2012 р. складає 85 845,15
грн.

Наразі позивач зазначає, що з
урахуванням наявної заборгованості
станом на 21.02.2013 р. за перевищення
договірних величин, в тому числі й за
грудень 2012 р., між сторонами було
укладено угоду про порядок погашення
заборгованості №30/13 від 28.02.2013 р., за
умовами якої термін сплати нарахувань
за перевищення договірних величин, в
тому числі й за грудень 2012 р. був
перенесений до 20.12.2013 р.

Також позивач вказує, що договірна
величина споживання електричної
енергії у липні 2013 р. складає 208000
кВт/год., у той час як фактично було
спожито 246348 кВт/год., у зв'язку з чим
перевищення договірних величин
складає різницю вищезазначених
показників, а саме 38 348 кВт/год. на суму 38
815,85 грн. Договірна величина споживання
електричної енергії у вересні 2013 р.
складає 216 000 кВт/год, у той час як
фактично було спожито 245452 кВт/год., у
зв'язку з чим перевищення договірних
величин складає різницю
вищезазначених показників, а саме 29452
кВт/год. на суму 30 406,24 грн.

Наразі позивач стверджує, що про факт
перевищення договірних величин,
споживач був повідомлений належним
чином, про що свідчать повідомлення про
залишення договірних величин без змін,
та вручено споживачу рахунки до сплати,
які в терміни, встановлені договором,
не були сплачені споживачем.

Таким чином, за ствердженнями позивача,
сума боргу за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії за грудень 2012 р., липень,
вересень 2013 р. складає 155 067,24 грн.

Відтак, загальна сума заборгованості
відповідача, яка заявлена до стягнення
ПАТ "Одесаобленерго" за договором № 66,
становить 970 106,64 грн., в тому числі: за
спожиту активну електричну енергію - 763
027,72 грн.; за спожиту реактивну
електроенергію - 19178,81 грн., нарахування
3% річних за спожиту активну та
реактивну електричну енергію - 2 966,51
грн., пеня за прострочку оплати за
спожиту активну та реактивну
електричну енергію - 12 993,36 грн.,
інфляційні нарахування за спожиту
активну та реактивну електричну
енергію - 16 873,00 грн., перевищення
договірних величин - 155 067,24 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.05.2014 р. позовну заяву ПАТ
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" прийнято до розгляду
та порушено провадження у справі №
916/1642/14, при цьому розгляд справи
призначено в засіданні суду.

У судовому засіданні 01.07.2014 р.
представником позивача було подано
заяву про зменшення позовних вимог,
оскільки відповідач сплатив
заборгованість за спожиту електричну
енергію за грудень 2013 року, січень 2014
року та частково за лютий 2014 року на
загальну суму 440000,00 грн. Відтак, з
урахуванням проведених сплат позивач
зменшив позовні вимоги до 530106,64 грн., а
саме позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за спожиту
активну електричну енергію - 323 027,72
грн., заборгованість за спожиту
реактивну електроенергію у розмірі -
19178,81 грн., 3% річних у розмірі 2966,51 грн.,
пеню - 12 993,36 грн. та інфляційні
нарахування за спожиту активну та
реактивну електричну енергію у розмірі
16 873,00 грн., перевищення договірних
величин у розмірі 155 067,24 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав в
повному обсязі. Однак, представником
відповідача було подано заяву про
надання розстрочки щодо сплати
заборгованості відповідно до договору
про постачання електричної енергії № 66
від 01.06.1999 року в сумі 530106,64 грн., строком
на 18 місяців шляхом переведення
місячної суми заборгованості в розмірі
29450,37 грн., на рахунки позивача в термін
до 30 числа кожного місяця дії
розстрочки. В обґрунтування вказаної
заяви представник вказує, що
підприємство перебуває у складному
фінансовому становищі, стягнення суми
боргу разовим платежем призведе до
банкрутства підприємства, на якому
працює близько 100 чоловік. Наразі
представник вказує, що відповідач має
дебіторську заборгованість в сумі 3211200
грн., при цьому для відновлення
виробництва та здійснення розрахунків
по заборгованості відповідач підписав
ряд контрактів та договорів, сплата за
виконання яких повинна виконуватись на
протязі 2014-2015 рр.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

01 червня 1999 року між Відкритим
акціонерним товариством
„Енергопостачальна компанія
„Одесаобленерго" (постачальник) та
Відкритим акціонерним товариством
„Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів"
(споживач) був укладений договір про
користування електричною енергією № 66,
відповідно до п. 1.1. постачальник
електричної енергії відпускає
електричну енергію, а споживач в свою
чергу своєчасно здійснює оплату
спожитої електричної енергії та
виконує інші умови договору.

Договір передбачає, що при виконанні
умов цього договору, а також при
вирішенні усіх питань, які не
обумовлені ним, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України, зокрема Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими Постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996 р. (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 13. договору останній
укладений на строк до 31.12.2002 р. та
вважається щорічно продовженим, якщо
за місяць до закінчення строку не буде
заявлено однією із сторін про відмову
від цього договору або про його
перегляд.

Так, на момент укладення вказаного
договору № 66 від 01.06.1999 р. був чинним
Цивільний кодекс Української РСР, який
регулював цивільні правовідносини між
сторонами.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний
Кодекс України. Так, згідно Прикінцевих
положень чинного Цивільного кодексу
України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
кодексу застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
До договорів, що були укладені до 01
січня 2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і
наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів незалежно від
дати їх укладення.

Як з'ясовано судом, жодна із сторін не
зверталась з відповідною заявою про
відмову від договору № 66 від 01.06.1999 р.
після закінчення строку його дії, у
зв'язку з чим вказаний договір є діючим.

Враховуючи викладене, до вказаного
договору застосовуються положення
Цивільного кодексу України щодо
порядку виконання вказаного договору,
оскільки договір продовжував діяти
після набрання чинності вказаним
Кодексом.

При цьому слід зазначити, що під час дії
договору у відповідності з вимогами
Закону України „Про акціонерні
товариства" постачальником
електроенергії - ВАТ
„Енергопостачальна компанія
„Одесаобленерго" було змінено назву на
Публічне акціонерне товариство
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго", також Відкритим
акціонерним товариством „Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів" було змінено назву на
Публічне акціонерне товариство
„Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів".

За ствердженнями позивача, останній
належним чином та в повному обсязі
виконував свої договірні зобов'язання
по постачанню електроенергії
відповідача в межах, визначених
договором, умовами та обсягами
постачання електроенергії та
потужності, однак відповідач в
порушення своїх договірних зобов'язань
здійснював розрахунки за спожиту
електричну енергію не в повному обсязі
та з порушенням встановлених строків.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені
договором, а споживач (абонент)
зобов'язується оплачувати вартість
прийнятих ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу
України встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу
України абоненти користуються
енергією з додержанням правил
користування енергією відповідного
виду, що затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Так, укладений між сторонами по справі
договір, за яким позивач здійснює
постачання електроенергії
відповідачу, є підставою для
виникнення у сторін господарських
зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК
України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і
згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як випливає зі змісту вищевказаного
договору № 66, позивач взяв на себе
зобов'язання постачати електроенергію
на об'єкти відповідача в межах
встановленої потужності, а відповідач
зобов'язався своєчасно проводити
оплату за спожиту електроенергію,
дотримуватись установлених режимів
споживання та виконувати інші умови
договору.

Узгоджені обсяги споживання
електричної енергії оформлені
додатком № 1 до договору № 66, та є
договірними величинами споживання
електричної енергії.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено, що
тривалість періоду здійснення
споживачем розрахунків зазначається у
договорі та/або на платіжному
повідомленні, тобто має не
перевищувати 5 операційних днів з дня
отримання рахунка.

Згідно додатку № 5 „Порядок
розрахунків", що є невід'ємною частиною
договору, розрахунковим періодом для
визначення обсягу спожитої
електричної енергії приймається
місяць з 1 числа попереднього місяця до
такого ж числа розрахункового місяця.
При цьому споживач до 1 числа місяця, що
передує розрахунковому, здійснює
оплату за електроенергію самостійно
авансовим платежем 100% вартості
договірної величини споживання
електричної енергії згідно з додатком
до договору „Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", або
вартості величини очікуваного
споживання при значному відхиленні
споживання електроенергії в
розрахунковому періоді, остаточний
розрахунок за обсяг спожитої
електричної енергії за розрахунковий
період здійснюється споживачем
самостійно на протязі 5- ти операційних
днів з дня отримання рахунку.

Проте, як з'ясовано судом та не
спростовано відповідачем, за період з
грудня 2013 р. по березень 2014 року
останнім було спожито активну
електричну енергію, кількість та
вартість якої підтверджується актами
про обсяги спожитої електроенергії,
копії яких містяться в матеріалах
справи. При цьому на оплату вказаної
вартості електроенергії позивачем
виставлялись рахунки-фактури, копії
яких поряд з вказаними актами наявні в
матеріалах справи.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Отже, постачання позивачем відповідачу
електроенергії та прийняття цієї
електроенергії відповідачем є
підставою виникнення у останнього
зобов'язання оплатити таку
електроенергією відповідно до умов
договору та чинного законодавства.

Так, в період з грудня 2013 р. по березень
2014 року відповідач спожив електричну
енергію на загальну вартість 1094918,42
грн., однак сплату за спожиту
електричну енергію відповідач
здійснив частково в розмірі 771890,70 грн.,
про що свідчать надані позивачем до
суду виписки банку про проведені
оплати. Відтак, заборгованість ПАТ
„ОЗРСВ" за спожиту активну
електроенергію на момент розгляду
справи становить 323027,72 грн., що не
заперечується відповідачем.

Також відповідно до Правил
користування електричною енергією, п.п.
4.1, 4.3 договору на постачання
електричної енергії споживач
зобов'язаний здійснювати оплату за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника
електричної енергії та
електроустановками споживача згідно з
додатком № 9 „Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії".

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем вказаних умов договору
заборгованість останнього за
перетікання реактивної електроенергії
за період з грудня 2013 р. по березень 2014
р. склала в сумі 19178,81 грн., що також не
заперечується відповідачем.

Крім того, відповідно до п. 5 додатку № 1
до договору за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії та потужності, споживач несе
відповідальність згідно з частинами
п'ятою і шостою ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику".

Згідно із ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживачі у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Таким чином, відповідальність у
вигляді додаткової плати за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії прямо
встановлено ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" та умовами
укладеного між сторонами договору.

Згідно п. 3 додатку № 1 до договору
споживач має право протягом поточного
розрахункового періоду, але не пізніше
ніж за день до закінчення
розрахункового періоду, звернутись
письмово до постачальника електричної
енергії за коригуванням договірної
величини споживання електричної
енергії та граничних величин
електричної потужності.

У додатку № 1, які є невід'ємною
частиною договору, сторони визначили
між собою щомісячний обсяг постачання
електричної енергії на кожен місяць 2012,
2013 року. Так, на грудень 2012 р. було
заявлено електроспоживання на рівні 250
000 кВт/г., липень 2013 р. було заявлено
електроспоживання на рівні 208 000 кВт/г.,
на вересень 2013 р. було заявлено
електроспоживання на рівні 216000 кВт/г.

Відповідно до п. 3 додатку № 1 до
договору, п. 4.4. ПКЕЕ, договірна величина
споживання електричної енергії у
сторону збільшення коригується
постачальником електричної енергії
при виконанні споживачем наступних
умов: надання споживачем звернення
постачальнику електричної енергії
згідно п. 2 додатку № 1; виконання
передплати до дати звернення
споживачем обсягу споживання
електричної енергії на розрахунковий
період з урахуванням обсягу
коригування, у відповідності до умов,
визначених у додатку "Порядок
розрахунків" до договору та виконання
споживачем своїх зобов'язань щодо
оплати електричної енергії за
договором про достачання електричної
енергії.

За ствердженнями позивача, споживач не
скористався своїм правом щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії та
належним чином не виконав умов п. 3
додатку № 1 та п 4.4. ПКЕЕ, у грудні 2012 р.,
липні 2013 р. та вересні 2013 р. договірні
величини скориговані не були та
залишились без змін.

Так, договірна величина споживання
електричної енергії в грудні 2012 р.
складає 250 000 кВт/год, у той час як
фактично було спожито 349 799 кВт/год, у
зв'язку з чим перевищення договірних
величин складає різницю
вищезазначених показників, а саме 99799
кВт/год. на суму 94479,71 грн. (8634,56 грн., з
яких було сплачено), решта несплаченого
нарахування за перевищення договірної
величини за грудень 2012 р. складає 85 845,15
грн.

З урахуванням наявної заборгованості
станом на 21.02.2013 р. за перевищення
договірних величин, в тому числі й за
грудень 2012 р., між сторонами було
укладено угоду про порядок погашення
заборгованості №30/13 від 28.02.2013 р., за
умовами якої термін сплати нарахувань
за перевищення договірних величин, в
тому числі й за грудень 2012 р. був
перенесений до 20.12.2013 р.

Також договірна величина споживання
електричної енергії у липні 2013 р.
складає 208000 кВт/год., у той час як
фактично було спожито 246348 кВт/год., у
зв'язку з чим перевищення договірних
величин складає різницю
вищезазначених показників, а саме 38348
кВт/год. на суму 38 815,85 грн. Договірна
величина споживання електричної
енергії у вересні 2013 р. складає 216 000
кВт/год, у той час як фактично було
спожито 245452 кВт/год., у зв'язку з чим
перевищення договірних величин
складає різницю вищезазначених
показників, а саме 29452 кВт/год. на суму 30
406,24 грн.

З повідомлень про залишення договірних
величин без змін вбачається, що
відповідач був повідомлений належним
чином про факт перевищення договірних
величин, при цьому відповідачу були
вручені рахунки для оплати. Проте,
внаслідок несплати вказаних рахунків
сума боргу відповідача за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії за грудень 2012 р.,
липень і вересень 2013 р. склала 155067,24 грн.

Наразі несплатою позивачу
вищевказаної суми заборгованості за
поставлену електроенергію за
договором № 66 відповідач порушив умови
вказаного договору, що є недопустимим
згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як визначено в ч. 4 ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику" споживач
енергії несе відповідальність,
зокрема, за порушення умов договору з
енергопостачальником та правил
користування електричною і тепловою
енергією.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

В силу положень частини 1 ст. 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір
штрафних санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання, незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, п. 6.2 договору передбачає, що у разі
несвоєчасної оплати платежів за
використану активну електричну
енергію та перетікання реактивної
електричної енергії споживачу
проводиться нарахування пені у розмірі
згідно чинного законодавства, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
яка діяла на той період, за кожень день
прострочення платежу, зраховуючи день
фактичної оплати.

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи вищевикладене та з огляду
на прострочення виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
оплаті за спожиту електричну енергію,
суд вважає, що позивачем цілком
правомірно була нарахована пеня за
порушення термінів проведення оплат за
спожиту активну електричну енергію в
період з 10.12.2013 р. по 31.03.2013 р. в розмірі
12679,16 грн. та за несвоєчасну сплату
рахунків за спожиту реактивну
електричну енергію в період з 09.11.2013 р.
по 31.03.2013 р. в розмірі 314,20 грн.,
розрахунок яких додано до позову.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень
ст. 625 ЦК України, право кредитора на
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат не залежить від моменту
пред'явлення вимоги про таке стягнення
(до моменту погашення боргу або після
цього). При цьому визначальним є
наявність факту порушення боржником
строків виконання грошового
зобов'язання. Таким чином, право
кредитора на стягнення 3% річних може
бути реалізовано у будь-який момент при
наявності вищезазначених вимог,
передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно
положень ЦК проценти річних є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань. Так, розмір таких
процентів річних може бути визначений
сторонами в договорі. З огляду на те, що
в укладеному сторонами по справі
договорі № 66 не встановлено іншого
відсотку річних, відповідно сплаті
підлягають саме 3% річних від
простроченої суми за весь час
прострочення.

Враховуючи вищенаведене та порушення
відповідачем термінів сплати
заборгованості за спожиту активну
електроенергію в період з 10.12.2013 р. по
31.03.2014 р., суд вважає, що позивачем
цілком правомірно нараховано 3% річних
в сумі 2894,78 грн., розрахунок яких додано
до позову. Також цілком правомірним є
нарахування позивачем 3% річних за
порушення відповідачем зобов'язання
щодо сплати заборгованості за
перетікання реактивної електричної
енергії в період з 09.11.2013 р. по 31.03.2013 р.,
що за розрахунком позивача склали сумі
71,73 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума,
яка сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державною
службою статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд вважає
обґрунтованими заявлені позивачем
вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань за порушення відповідачем
зобов'язання щодо сплати
заборгованості за спожиту активну
електроенергію в період з січня 2014 р. по
березень 2014 р. в розмірі 16554,50 грн., а
також в розмірі 318,50 грн. за порушення
зобов'язання щодо сплати
заборгованості за перетікання
реактивної електричної енергії в
період з січня 2014 р. по березень 2014 р.

Відтак, загальна сума заборгованості
відповідача, що підлягає стягненню на
користь позивача, становить 530106,64 грн.,
у т.ч. заборгованість за спожиту
активну електричну енергію - 323 027,72
грн., заборгованість за спожиту
реактивну електроенергію у розмірі -
19178,81 грн., перевищення договірних
величин у розмірі 155 067,24 грн., пеня в
сумі 12 993,36 грн., 3% річних у розмірі 2966,51
грн., інфляційні нарахування за спожиту
активну та реактивну електричну
енергію у розмірі 16 873,00 грн. При цьому
вказана сума заборгованості
визнається відповідачем повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" обґрунтовані,
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, та
рішення відбулось на користь позивача,
відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем при подачі позову,
слід віднести за рахунок відповідача
пропорційно задоволеним вимогам,
виходячи із заявленої стягнення суми.

Щодо заяви відповідача про надання
розстрочки виконання рішення суду у
даній справі на 18 місяців суд зазначає
наступне.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі. При
цьому розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Таким чином, в основу судового акту про
надання розстрочки або відстрочки
виконання рішення суду має бути
покладений обґрунтований висновок про
наявність обставин, що ускладнюють чи
роблять неможливим його виконання. З
цією метою, під час вирішення питання
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, суди повинні
враховувати матеріальні інтереси обох
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи. На необхідність встановлення
зазначених обставин також вказано у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України N 9 від
17.10.2012 р. „Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України".

Відповідно до положень п. 6 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Як випливає з доводів відповідача, в
обґрунтування підстав для надання
розстрочки виконання цього рішення
суду відповідач посилається на те, що
підприємство перебуває у складному
фінансовому становищі, стягнення суми
боргу разовим платежем призведе до
банкрутства підприємства, на якому
працює близько 100 чоловік. На
підтвердження вказаного відповідач
надав копію звіту про фінансові
результати підприємства за І квартал
2014 року, в якому відображено
відсутність доходів. Наразі
відповідачем надано
довідку/розшифровка, з якою випливає,
що дебіторська заборгованість
підприємства становить в сумі 3211200 грн.
Як вказує відповідач, для відновлення
виробництва та здійснення розрахунків
по заборгованості відповідачем
укладено ряд контрактів та договорів,
сплата за виконання яких повинна
виконуватись на протязі 2014-2015 рр., про
що свідчать надані до суду копії
контрактів № 025/2013 від 26.11.2013 р. і № 005/2014
від 24.03.2014 р., договору № 003/2014 від 28.04.2014
р.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
наведені відповідачем обставини в
обґрунтування заяви про розстрочку
сплати заборгованості дійсно
ускладнюють виконання рішення суду у
даній справі з огляду на фінансову
неспроможність відповідача погасити
заборгованість перед позивачем
разовим платежем. Відтак, враховуючи
встановлення судом обставин, які
ускладнюють виконання відповідачем
рішення суду у даній справі та
ймовірність погашення відповідачем
заборгованості частинами за
результатами здійснення господарської
діяльності, суд вважає за можливе
частково задовольнити заяву
Публічного акціонерного товариства
„Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів" та
розстрочити виконання рішення суду у
даній справі щодо сплати стягнутої за
рішенням суми терміном на 12 місяців за
наступним графіком: з липня 2014 року по
травень 2015 року - по 45059,06 грн. щомісячно,
у червні 2015 року - 45059,11 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" до Публічного
акціонерного товариства „Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів" про стягнення 530106,64 грн.
задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Публічного
акціонерного товариства „Одеський
завод радіально-свердлильних
верстатів" (65005, м. Одеса, вул.
Бугаївська, 21; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" (65031, м. Одеса,
вул. Миколи Боровського, 28Б; ; р/р 777 в Одеському обласному
управлінні АТ „Ощадбанк" в м. Одесі, МФО
328845) заборгованість за активну
електричну енергію в сумі 323027/триста
двадцять три тисячі двадцять сім/грн. 72
коп., перевищення договірних величин в
розмірі 155067/сто п'ятдесят п'ять тисяч
шістдесят сім/грн. 24 коп.,
заборгованість за спожиту реактивну
електроенергію в розмірі
19178/дев'ятнадцять тисяч сто сімдесят
вісім/грн. 81 коп., пеню у розмірі
12993/дванадцять тисяч дев'ятсот
дев'яносто три/грн. 36 коп., 3% річних в
сумі 2966/дві тисячі дев'ятсот шістдесят
шість/грн. 51 коп., інфляційні збитки у
розмірі 16873/шістнадцять тисяч вісімсот
сімдесят три/грн. 00 коп., витрати по
сплаті судового збору в сумі 10602/десять
тисяч шістсот дві/грн. 13 коп.

3. Надати Публічному акціонерному
товариству „Одеський завод
радіально-свердлильних верстатів" (65005,
м. Одеса, вул. Бугаївська, 21; ) розстрочку виконання рішення
господарського суду Одеської області у
справі № 916/1642/14 терміном на 12 місяців
шляхом сплати стягнутої за рішенням
суми в розмірі 540708,77 грн. за наступним
графіком: з липня 2014 року по травень 2015
року - по 45059,06 грн. щомісячно, у червні
2015 року - 45059,11 грн.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 07.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.