ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.
Справа № 917/1656/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Бутенко А.Г.

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №1186П/1-7)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 31 березня 2014
року по справі №917/1656/13

за позовом Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління", м. Гребінка
Полтавської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Полтава

третя особа - Регіональне відділення
фонду державного майна України по
Полтавській області, м. Полтава

про зобов'язання звільнити самовільно
зайняту площу в будівлі залізничного
вокзалу, -

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство «Південна
залізниця» в особі відокремленого
підрозділу «Гребінківське
будівельно-монтажне експлуатаційне
управління» звернулося до суду з
позовом про зобов'язання ФО-П ОСОБА_3
звільнити самовільно зайняту площу в
будівлі залізничного вокзалу ст.
Ромодан Південної залізниці за
адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 27.07.2005р. між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Полтавській області та ФО-П ОСОБА_3 був
укладений договір №407/05-Н оренду майна,
що належить до державної власності

За умовами даного договору відповідач
отримав у строкове платне користування
державне майно - частину фойє вокзалу
на першому поверсі двоповерхової
будівлі, площею 10 кв.м. в будівлі
залізничного вокзалу ст. Ромодан
Південної залізниці.

Рішенням господарський суд
Полтавської області від 14.06.2010р. по
справі №22/230 зобов'язано ФО-П ОСОБА_3
виселитися з орендованої площі.

На підставі наказу, виданого згідно
зазначеного вище рішення, ВДВС
Миргородського МУЮ було відкрито
відповідне виконавче провадження.

Як зазначає позивач, 30.08.2012 року
комісією за участю представників
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській обл., ВДВС Миргородського
МУЮ на залізничному вокзалі ст.
Ромодан було обстежено місце площею 10
кв.м., надане в оренду ФО-П ОСОБА_3 згідно
договору оренди №407/05-н, яке
розташовувалось згідно план-схеми біля
кімнати міліції та встановлено, що
фактично орендар самовільно
переселився та зайняв більшу площу (18,5
кв.м.) в іншому кутку фойє вокзалу, на
якій обладнав торгівельний павільйон
та здійснює торгівельну діяльність.

На цій підставі ВДВС Миргородського
МУЮ закрито виконавче провадження.

Позивач звернувшись до суду з даною
позовною заявою, посилається на те, що в
зв'язку з проведеним обстеженням
залізничного вокзалу ст. Ромодан було
виявлено находження без достатньої
правової підстави торгівельного
павільйону, який належить ФО-П ОСОБА_3
(відповідач по справі) та просить суд
зобов'язати останнього звільнити
зайняту площу.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 31.03.2014 року
(суддя Погрібна С.В.) у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову
місцевий господарський суд посилався
на те, що позивач не надав суду доказів
належності йому майна на праві
власності, яке останній вимагає
звільнити. Суд вказує, що спірне
приміщення вокзалу знаходиться в
державній власності, а тому права
позивача не підлягають захисту.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вищенаведене рішення скасувати,
постановити нове, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначає, що на його думку, суду
були надані всі необхідні докази,
необхідні для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від третьої особи надійшло клопотання
про розгляд справи за відсутності її
представника, розглянувши яке, колегія
суддів вважає його таким, що підлягає
задоволенню.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності серії ЯЯ
№158698 від 02.04.2008 року комплекс будівель
та споруд за адресою: АДРЕСА_2, у тому
числі і пасажирський вокзал ст.
Ромодан, належить державі України в
особі Міністерства транспорту та
зв'язку України та перебуває у повному
господарському віданні за СТГО
«Південна залізниця».

Відповідно до пунктів 1.1 та 3.1.2
Положення про Відокремлений підрозділ
«Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління» -
відокремлений підрозділ
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління" є
відокремленим підрозділом державного
підприємства «Південна залізниця» та,
зокрема, має право передавати в оренду
будови, споруди, нерухоме майно, що
знаходиться на балансі Управління, з
дотриманням вимог чинного
законодавства України.

Матеріалами справи підтверджено, що
будівля вокзалу ст. Ромодан
знаходиться на балансі позивача (т.1,
а.с. 16).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 136
Господарського кодексу України право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Щодо захисту права господарського
відання застосовуються положення
закону, встановлені для захисту права
власності. Суб'єкт підприємництва, який
здійснює господарську діяльність на
основі права господарського відання,
має право на захист своїх майнових прав
також від власника.

З правового аналізу вищевказаної норми
права вбачається, що права суб'єкта,
який володіє майном на праві
господарського відання захищаються на
рівні із власником такого майна.

Таким чином, висновки місцевого
господарського суду про відсутність
правових підстав для захисту прав
суб'єкта який володіє, користується і
розпоряджається на праві повного
господарського відання не
відповідають чинному законодавству,
зокрема - статті 136 Господарського
кодексу України.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позову та вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов договору №407/05-Н від
25.07.2005 року відповідач отримав в оренду
частину фойє вокзалу ст. Ромодан,
площею 10 кв.м.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 14.06.2010 року у
справі № 22/230, з урахуванням постанови
Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 13.09.2010 року
зобов'язано виселити ФОП ОСОБА_3 з
орендованої частини фойє вокзалу ст.
Ромодан, площею 10 кв.м.

17.10.2011 року відкрито виконавче
провадження з виконання наказу № 22/230.

17.08.2012 під час обстеження фойє в будівлі
залізничного вокзалу ст. Ромодан,
згідно акту державного виконавця,
встановлено, що відповідач
використовує частину фойє в будівлі
вокзалу площею близько 18 кв.м. (поряд з
кабінетом начальника вокзалу) без
договірних відносин.

26.09.2012 року постановою ВДВС
Миргородського МУЮ закінчено
виконавче провадження по примусовому
виконанню наказу № 22/230 у зв'язку з тим,
що на момент обстеження об'єкт, який
передавався в оренду, не
використовується як торгівельний
об'єкт на виділеній балансоутримувачем
площу, інформація щодо якої міститься в
звіті з оцінки майна станом на 23.03.2005
року.

З вказаного вище акту, матеріалів
справи та доказів наданих позивачем
вбачається, що згідно план-схеми оцінки
майна відповідач повинен був зайняти
місце біля кімнати міліції, про те
самовільно зайняв площу біля кімнати
начальника вокзалу, що
підтверджується, зокрема і фото
таблицею, що є в матеріалах справи.

Колегія суддів не приймає посилання
відповідача на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014 року у справі № 917/1893/13, якою
визнано укладеним між позивачем та
відповідачем договір оренди
нерухомого майна, оскільки, як вказано
вище, позивач просить зобов'язати
відповідача звільнити площу вокзалу
яку він займає фактично та самовільно -
18 кв.м біля кімнати начальника вокзалу,
а не площу біля кімнати міліції.

Як було зазначено вище, відповідно до
частини 3 статті 136 Господарського
кодексу України щодо захисту права
господарського відання застосовуються
положення закону, встановлені для
захисту права власності. Суб'єкт
підприємництва, який здійснює
господарську діяльність на основі
права господарського відання, має
право на захист своїх майнових прав
також від власника.

Відповідно до частини 1 статті 316,
частини 1 статті 317, частини 2 статті 318
Цивільного кодексу України - правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Згідно з положеннями частин 1 та 2
статті 319 Цивільного кодексу України -
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи те, що відповідач займає
частину фойє ст. Ромодан біля кімнати
начальника вокзалу самовільно, не
надав суду доказів того, що він законно
використовує вказані площі, за умов
відсутності договору оренди або іншого
договору який надає йому право
використовувати займану площу вокзалу
ст. Ромодан, такі дії відповідача
порушують право власності (повного
господарського відання) позивача щодо
вільного володіння, користування,
розпорядження своїм майном на власний
розсуд, а тому - колегія суддів вважає
позовні вимоги законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до положень статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, котра з
сторін посилається на юридичні факти,
які обґрунтовують її вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Вищевикладені обставини справи
залишились поза увагою місцевого
господарського суду, який невірно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку з чим це рішення підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга -
задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 та
пункту 10 частини 2 статті 105
Господарського процесуального кодексу
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги апеляційний
господарський суд приймає постанову, в
якій має бути, зокрема, зазначений
новий розподіл судових витрат у разі
скасування чи зміни рішення.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат колегія суддів
керується положеннями статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 31.03.2014 року
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) звільнити самовільно
зайняту площу в будівлі залізничного
вокзалу ст. Ромодан Південної
залізниці за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь Державного
підприємства "Південна залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління" (37400,
Полтавська обл., м. Гребінка, вул.
Петровського, 122, , р/р
101 в ХФ АБ «Експресс-банк», МФО 350716)
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної заяви у розмірі 1720,50
грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь Державного
підприємства "Південна залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління" (37400,
Полтавська обл., м. Гребінка, вул.
Петровського, 122, , р/р
101 в ХФ АБ «Експресс-банк», МФО 350716)
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги у розмірі 609
грн.

Доручити господарському суду
Полтавської області видати відповідні
судові накази.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.07.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Россолов В.В.