ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.Справа № 915/361/13-гОдеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Петрова М.С., Гладишевої Т.Я.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду №1320 від 24.06.2014 року)

при секретарі судового засідання:
Полінецької В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Третяк Л.В. (довіреність №
552 від 02.04.2014 року)

від відповідача: Борець Ю.І.
(довіреність № 03/1466 від 02.10.2013 року)

Шитюк В.М. (довіреність
№ 03/513 від 11.04.2014 року)

від суб'єкта оскарження: Дмитренко О.Ю.
(довіреність № 4.4-03/4.4/1673 від 26.12.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу Южно-Українська АЕС"

на ухвалу господарського суду
Миколаївської області від „03" червня
2014 року про оскарження дій органу
Державної виконавчої служби

по справі № 915/361/13-г

за позовом Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
Відокремленого підрозділу
"Южно-Українська АЕС"

до Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство"

суб'єкт оскарження Державна виконавча
служба України в особі відділу
примусового виконання рішень

про стягнення 13 895 419,99 грн.

В С Т А Н О В И В :

16.05.2014 року Комунальне підприємство
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області зі скаргою № 03/642 в порядку
ст.121-2 ГПК України, ст.82 та ч.5 ст.60 ЗУ
«Про виконавче провадження»,
відповідно до якої просило скасувати
Постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Бойко Олександра
Миколайовича від 17.03.2014 року «про арешт
коштів боржника» за виконавчим
провадженням № 40106112 в частині
накладання арешту на розрахунковий
рахунок № 5, код фінансової
установи 380805, назва фінансової
установи: АТ «Райффайзен Банк Аваль» у
м. Києві.

Скарга вмотивована тим, що постанова
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 17.03.2014 року
за виконавчим провадженням № 40106112 "Про
арешт коштів боржника" в частині
накладення арешту на розрахунковий
рахунок № 5, в межах грошових
коштів, необхідних для виплати
заробітної плати, єдиного соціального
внеску до Пенсійного фонду України та
податку з доходів фізичних осіб,
суперечить ст.ст. 19, 43 Конституції
України, ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону
України "Про оплату праці".

В процесі розгляду скарги, місцевим
господарським судом за клопотанням
органу ДВС було здійснено заміну
суб'єкта оскарження з Відділу
примусового виконання рішень Державна
виконавча служба України на Державну
виконавча служба України в особі
відділу примусового виконання рішень.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014 року
скаргу Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" від 15.05.2014р. № 03/642 на дії
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
задоволено. Скасовано постанову
Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України Бойко Олександра
Миколайовича від 17.03.2014 року за
виконавчим провадженням № 40106112 в
частині накладання арешту на грошові
кошти, необхідні та призначені для
оплати праці та здійснення нарахувань
на заробітну плату працівників
Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство", для сплати яких
застосовується розрахунковий рахунок
№ 5, код фінансової установи 380805,
назва фінансової установи: АТ
"Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві.

Такий висновок суду мотивований тим, що
вимоги в скарзі є обґрунтованими, а дії
ДВС такими, що порушують права
працівників КП "Теплопостачання та
водо-каналізаційне господарство" на
отримання заробітної плати, оскільки
ДВС не мав законних підстав для
накладення арешту на поточний рахунок
№ 5 з якого здійснюються
нарахування заробітної плати
працівників боржника.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою
місцевого господарського суду ДП "НАЕК
"Енергоатом" в особі ВП "Южно-Українська
АЕС" звернулося до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014 року
по справі №с915/361/13-г скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні скарги КП "Теплопостачання
та водо-каналізаційне господарство".

Доводи та вимоги скаржника ґрунтуються
на тому, що оскаржувана ухвала є
безпідставною та необґрунтованою,
винесена без всебічного встановлення
судом фактичних обставин справи, з
невірним застосуванням та порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Крім того апелянт послався на норми
чинного законодавства України, а саме
п.2 ч.1 ст.32 ЗУ «Про виконавче
провадження» передбачено можливість
примусового виконання рішень саме
зверненням стягнення на заробітну
плату, доходи, пенсію, стипендію
боржника, при цьому обмежуючи тільки в
розмірі стягнення. Також за
твердженням скаржника, відповідач є
юридичною особою яка відповідно до
норм цивільного права самостійно
відповідає за свої зобов'язання усім
належним їй майном.

08.07.2014 року на виконання вимог ухвали
суду від 25.06.2014 року представником
позивача було надано оригінал
платіжного доручення № 5908 від 10.06.2014
року, що підтверджує сплату судового
збору за розгляд апеляційної скарги на
ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014 року у
сумі 609,00 грн.

Представник відповідача та суб'єкт
оскарження відзив на апеляційну скаргу
до суду не надали та в судовому
засіданні просили апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржувану ухвалу залишити без змін,
вважаючи її правомірною,
обґрунтованою, відповідаючою
матеріалам справи та нормам чинного
законодавства.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, заслухавши в
судовому засіданні пояснення
представників сторін, проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а
оскаржувана ухвала - залишенню без
змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, рішенням господарського суду
Миколаївської області від 16.05.2013 року
по справі № 915/361/13-г стягнуто з
Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" на користь Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі ВП "Южно-Українська АЕС"
заборгованості в сумі 12 990 297,98 грн.,
інфляційних в розмірі 52634,46 грн., 3%
річних в розмірі 565 014,81 грн., пені в
розмірі 1000,00 грн. та 68131,08 грн. судового
збору (т.1 а.с.130-139).

02.07.2013 року на виконання вказаного
рішення господарським судом
Миколаївської області було видано
відповідний наказ (т.1 а.с.147).

03.10.2013 року за вх.№ 13-0-34-4798 від
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі ВП
"Южно-Українська АЕС" надійшла заява до
Державної виконавчої служби України
відділу примусового виконання рішень
про відкриття виконавчого провадження
на підставі наказу господарського суду
Миколаївської області по справі №
915/361/13-г від 02.07.2013.

Постановою відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 17.03.2014 року у виконавчому
провадженні № 40106112 з примусового
виконання наказу господарського суду
Миколаївської області від 02.07.2013 року у
справі № 915/361/13-г був накладений арешт
на кошти у сумі 15 044 786,16 грн., що належать
боржнику та містяться на всіх рахунках,
які відкриті та будуть відкриватись у
банківських установах, в т.ч. у АТ
«Райффайзен Банк Аваль» у м.Києві, код
фінансової установи 380805, рахунок №
5 (т.1 а.с.151).

09.10.2013 головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойко О.М. на підставі ст.ст. 17, 19, 21, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження,
надано боржнику семиденний термін для
добровільного виконання вищевказаного
наказу.

Відповідно до ст.57 Закону України "Про
виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем в т.ч.
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах. Під час
прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Судом першої інстанції встановлено, що
для виплати заробітної плати КП
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" використовується
поточний рахунок № 5, відкритий АТ
«Райффайзен Банк Аваль» у м.Києві, код
фінансової установи 380805, на який
накладений арешт, що підтверджується
довідкою банку 25.04.2014 року № P2-B112-32/155
поясненнями боржника та жодним чином
не спростовується стягувачем і органом
ДВС.

Статтями 8, 9 Конституції України
встановлено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується. Чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Згідно із ст.43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції
про захист заробітної плати від 01.07.1949р.
№95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця
Конвенція застосовується до всіх осіб,
яким виплачується або повинна
виплачуватись заробітна плата.
Заробітна плата повинна охоронятися
від арештів і передачі в такій мірі, в
якій це вважається потрібним для
утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
оплату праці" передбачено, що заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 Кодексу законів
про працю оплата праці працівників
здійснюється в першочерговому порядку.
Всі інші платежі здійснюються
власником або уповноваженим ним
органом після виконання зобов'язань
щодо оплати праці.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу законів про
працю заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про
оплату праці" передбачено, що
своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їх
черговості.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Посилання скаржника на те, що приписами
п.2 ч.1 ст.32 ЗУ «Про виконавче
провадження» передбачено можливість
примусового виконання рішень саме
безпосередньо зверненням стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника, при цьому
обмежуючи тільки в розмірі стягнення,
до уваги колегією суддів не
приймається, оскільки апелянт повинен
довести, що поточний рахунок № 5
застосовується не тільки на виплати
заробітної плати працівникам боржника
і для інших потреб, тобто на ньому
акумулюються грошові кошти також на
інші потреби боржника, і цей рахунок не
є рахунком зі спеціальним режимом
використання.

За цих обставин, господарський суд
першої інстанції правомірно дійшов
висновку, що відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області не мав законних підстав для
накладення арешту на грошові кошти,
призначені для оплати праці та для
здійснення нарахувань на заробітну
плату працівників боржника, для сплати
яких застосовується зазначений
поточний рахунок № 5, а тому
доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 16.04.2014 року по справі №
915/321/13-г

Вищезазначене повністю спростовує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, на підставі чого
судова колегія дійшла до висновку про
правомірність та обґрунтованість
винесеної місцевим господарським
судом ухвали про задоволення скарги
боржника на дії ДВС.

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014 року
по справі № 915/361/13-г відповідає вимогам
чинного законодавства та матеріалам
справи, підстави для її скасування або
зміни відсутні, а тому вона підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу Южно-Українська АЕС"- без
задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-106
Господарського

процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі Відокремленого підрозділу
Южно-Українська АЕС" залишити без
задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Миколаївської області від „03" червня
2014 року про задоволення скарги
Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби залишити
без змін.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови

складено „09" липня 2014 року

Головуючий суддя
С.І. Колоколов

Суддя
М.С. Петров

Суддя
Т.Я. Гладишева