ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р.
Справа № 911/1741/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зелена Енергія Т»,
м. Київдо Комунального
підприємства «Управління
житлово-комунального господарства»,
Київська обл., м. Славутич

про стягнення 9 253 320,97 грн.,за участю
представників:

позивача:Дейнеко О.В., довіреність № 59
від 26.05.2014 року;відповідача:Адаменко
Н.П., довіреність № 01.07-18/2042 від 15.11.2013
року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідача про
стягнення 8 936 273,45 грн. боргу, 96 354,11 грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 184 868,82 грн.
інфляційних витрат, 35 824,59 грн. 3 % річних,
а загалом 9 253 320,97 грн. у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язання з оплати теплової енергії
за договором купівлі-продажу теплової
енергії № 101/18 від 24.10.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.05.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 29.05.2014 року.

29.05.2014 року через канцелярію суду
позивач надав заяву про зменшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача 8 090 426,06 грн. боргу, 879,71
грн. відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 222 486,72 грн.
інфляційних витрат, 329,43 грн. 3 % річних, а
загалом 8 387 201,92 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.05.2014 року розгляд справи
було відкладено на 19.06.2014 року.

18.06.2014 року через канцелярію суду
позивач надав заяву про зменшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача 7 697 436,26 грн. боргу, 865,95
грн. відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 211 679,50 грн.
інфляційних витрат, 325,07 грн. 3 % річних, а
загалом 7 983 386,78 грн.

Через канцелярію суду 19.06.2014 року
відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову заперечував
та просив суд відмовити в задоволені
позову в частині стягнення основного
боргу в сумі 5 917 850,31 грн.

У судовому засіданні 19.06.2014 року
оголошувалася перерва на 03.07.2014 року.

02.07.2014 року через канцелярію суду
позивач надав заяву про збільшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача 8 090 426,07 грн. боргу, 877,17
грн. відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 222 486,71 грн.
інфляційних витрат, 328,63 грн. 3 % річних, а
загалом 8 387 198,58 грн.

У судовому засіданні 03.07.2014 року
оголошувалася перерва на 10.07.2014 року.

10.07.2014 року через канцелярію суду
позивач надав заяву про зменшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача 7 790 426,07 грн. боргу, 877,17
грн. відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 222 486,71 грн.
інфляційних витрат, 328,63 грн. 3 % річних, а
загалом 8 014 118,58 грн.

Оскільки суд відкладав розгляд справи,
надаючи можливість учасникам судового
процесу реалізувати свої процесуальні
права на представництво інтересів у
суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, і враховуючи процесуальні
строки розгляду спору, встановлені ст.
69 ГПК України, суд не знаходить підстав
для відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Зелена Енергія Т»
(Продавець) та Комунальним
підприємством «Управління
житлово-комунального господарства»
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу теплової енергії № 101/18
відповідно до умов якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця теплову енергію, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити цю
теплову енергію на умовах цього
договору.

Цей договір набирає чинності від дати
його підписання та скріплення
печатками Сторін і діє до 31 грудня 2014
року (п. 11.1 договору).

Згідно п. 2.1.1. договору продавець
зобов'язується до 31.12.2014 року передати
Покупцю теплову енергію в обсязі
орієнтовано 27 403 Гкал.

Відповідно п. 5.4. договору показники
лічильника знімаються в присутності
уповноважених представників Покупця
та Продавця і реєструється Актом
зняття показників лічильника (Додаток
№ 3 до цього договору). Дата зняття
показників - 20 число кожного місяця.

Остаточний розрахунок здійснюється за
фактично спожиту енергію на підставі
рахунку-фактури, який складається у
відповідності до Акту
приймання-передачі теплової енергії з
урахуванням суму передплати, протягом
(п'яти) банківський днів від дати
надання рахунку-фактури (п. 6.5.2.
договору).

Відповідно до п .6.6. оплата за теплову
енергію здійснюється на основі Акту
приймання-передачі теплової енергії
(відповідно до форми встановленої
Додатком 6 до цього договору)
підписаного обома сторонами та
виставленого рахунку.

04.03.2014 року сторонами укладено
додаткову угоду № 2 до Договору
купівлі-продажу теплової енергії № 101/18
від 24.10.2013 року, згідно якої сторони
встановили, що показники з лічильника
знімаються в присутності
уповноважених представників Покупця
та Продавця і реєструється Актом
зняття показників лічильника (Додаток
№3 до договору). Розподіл поставленого
обсягу теплової енергії за категоріями
проводиться сторонами у відповідності
до Балансу теплової енергії покупця та
на підставі Актів зняття показників
лічильників кінцевих споживачів. Дата
зняття показників - 30 число кожного
місяця.

На виконання п. 5.4 договору сторонами
складено Акти на зняття показників
лічильника теплової енергії: від 27
листопада 2013 року за листопад 2013 року -
280,0 Гкал, від 20 грудня 2013 року за грудень
2013 року - 2480 Гкал, від 22 січня 2014 року за
січень 2014 року - 4515 Гкал, від 20 лютого 2014
року за лютий 2014 року - 4079 Гкал, від 28
березня 2014 року за березень 2014 року - 4057
Гкал, від 22 квітня 2014 року за квітень 2014
року - 632 Гкал підписані та скріплені
печатками сторін, що підтверджує факт
отримання покупцем теплової енергії
від продавцця у період з листопада 2013
року по квітень 2014 року.

У відповідності до Актів на зняття
показників лічильника теплової
енергії сторонами підписані:

Акт приймання-передавання теплової
енергії № 92 від 27 листопада 2013 року на
суму 236 224,30 грн. та виставлений рахунок
на оплату № 64 від 27.11.2013 року; Акт
приймання-передавання теплової
енергії № 99 від 20 грудня 2013 року на суму
2 092 272,34 грн. та виставлений рахунок на
оплату № 69 від 20.12.2013 року; Акт
приймання-передавання теплової
енергії № 9 від 22 січня 2014 року на суму 3
809 116,78 грн. та виставлений рахунок на
оплату № 9 від 22.01.2014 року; Акт
приймання-передавання теплової
енергії № 10 від 20 лютого 2014 року на суму
3 441 281,80 грн. та виставлений рахунок на
оплату № 11 від 20.02.2014 року; Акт
приймання-передавання теплової
енергії № 22 від 07 березня 2014 року на
суму 3 269 351,60 грн. та виставлений рахунок
на оплату № 24 від 07.03.2014 року;
Акт приймання-передавання теплової
енергії № 23 від 07 березня 2014 року на
суму 2 826 840,35 грн. та виставлений рахунок
на оплату № 25 від 07.03.2014 року;
Акт приймання-передавання теплової
енергії № 33 від 28 березня 2014 року на
суму 2 945 938,52 грн. та виставлений рахунок
на оплату № 36 від 28.03.2014 року;
Акт приймання-передавання теплової
енергії № 43 від 22 квітня 2014 року на суму
533 191,98 грн. та виставлений рахунок на
оплату № 46 від 22.04.2014 року наявні в
матеріалах справи.

Однак, взяті на себе зобов'язання за
договором відповідач не виконує,
внаслідок чого в період з листопада 2013
року по квітень 2014 року в нього виникла
заборгованість за надані послуги, яка
станом на 28.05.2014 року складає 7 790 426,07
грн.

Поясненнями позивача, поданим
позивачем розрахунком, проведеним
відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору на
підставі рахунків на оплату, актів
приймання-передавання теплової
енергії підтверджується факт надання
позивачем відповідачу протягом
указаного періоду за спірним договором
послуг на суму 11 857 971,71 грн. (в т.ч. ПДВ), а
також факт користування відповідачем
цими послугами та наявності
заборгованості у останнього перед
позивачем за отримані послуги у сумі 7
790 426,07 грн. після часткової оплати.

Факт сплати відповідачем 3 767 545,64 грн. за
договором підтверджується наданими
суду копіями платіжних доручень
наявними в матеріалах справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
зазначає, що позивачем порушено умови
п. 6.5.2. договору та не направлено на
адресу відповідача рахунки-фактури за
постачання теплової енергії в період з
лютого 2014 року по квітень 2014 року, а
тому фактично строк оплати за надані
послуги не настав.

Судом встановлено, що супровідними
листами № 39-01/01 від 24.01.2014 року та № 109
від 24.02.2014 року, наявними в матеріалах
справи, позивачем передані відповідачу
рахунки на оплату № 9 від 22.01.2014 року та
№ 11 від 20.02.2014 року, тому посилання
відповідача є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Абзацами третім, четвертим та п'ятим
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р.
передбачено, що відповідно до частини
першої статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до пп. 1, 2 ст. 666 ЦК України,
якщо продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Факт підписання актів
приймання-передавання теплової
енергії, отримання послуг за вказаними
актами, підписання актів звіряння
взаємних розрахунків від 21.03.2014 року та
01.06.2014 року, часткової оплати наданих
послуг, ненадання доказів звернення до
позивача про передання
рахунків-фактури, відмови від договору
та повернення товару спростовують
посилання відповідача у відзиві.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання з поставки товару, а
відповідач не виконав належним чином
взяті на себе зобов'язання з оплати
отриманого товару та має перед
позивачем заборгованість у сумі 8 090 426,07
грн.

Доказів сплати відповідачем
зазначеної заборгованості суду не
надано.

За таких обставин, позовні вимоги а
частині стягнення з відповідача на
користь позивача боргу у сумі 7 790 426,07
грн. за надання послуг є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 877,17 грн. суд відзначає
наступне.

Підставою нарахування наведених
процентів позивачем визначено
положення ст. 536 Цивільного кодексу
України, а для визначення їх розміру
застосовано подвійну облікову ставку
НБУ, як то передбачено ст. 1048 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Тобто, наведене положення передбачає
можливість нарахування процентів за
користування боржником чужими коштами
у випадку погодження, зокрема, умовами
відповідного договору їх розміру.

В той же час, положення договору не
містять умов щодо визначення розміру
процентів за користування
відповідачем коштами позивача.

Застосуванням позивачем, для
визначення розміру таких процентів,
подвійної облікової ставку НБУ, як то
передбачено положеннями ст. 1048
Цивільного кодексу України, які
регулюють відносини позики, є
неправомірним, оскільки чинним
законодавством не передбачено
можливість застосування до договору
оренди положень законодавства про
позику так як договори оренди і позики
є різними за своєю правовою природою та
регулюють різні види правовідносин.

Аналогічний висновок міститься в
постанові Верховного Суду України від
27.12.2010 р. у справі №9/67-38.

Крім цього, обрахування процентів за
користування відповідачем коштами у
відсотках, визначених обліковою
ставкою НБУ, на підставі ч. 6 ст. 231 ГК
України також є незаконним, оскільки
дана норма не визначає розмір штрафних
санкцій, а лише встановлює порядок їх
обчислення

Таким чином, правові підстави для
стягнення з відповідача процентів,
нарахованих у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ відсутні, а тому в
задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити.

Також, на суму боргу позивач нараховує
три відсотки річних у розмірі 328,63 грн.
та інфляційних витрат у розмірі 222 486,71
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив
виконання зобов'язання з оплати
наданих послуг за договором, з нього на
користь позивача на підставі ст. 625 ЦК
України підлягає стягненню 222 486,71 грн.
інфляційних витрат та 328,63 грн. трьох
відсотків річних які нараховані
позивачем відповідно до вимог закону
та умов договору.

Судовий збір у розмірі 73 072,35 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Управління житлово-комунального
господарства» (07100, Київська обл., м.
Славутич, вул. Військових
будівельників, буд. 8, код 31476318) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зелена Енергія Т»
(04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, оф. 715,
код 37445374) 7 790 426 (сім мільйонів сімсот
дев'яносто тисяч чотириста двадцять
шість) грн.. 07 коп. основного боргу, 328
(триста двадцять вісім) грн. 63 коп. 3 %
річних, 222 486 (двісті двадцять дві тисячі
чотириста вісімдесят шість) грн. 71 коп.
інфляційних витрат, 73 072 (сімдесят три
тисячі сімдесят дві) грн. 07 коп.
судового збору.

В іншій частині в позові
відмовити.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 15.07.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак