м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 5011-4/5898-2012 03.07.14

За скаргою Антимонопольного комітету
України

на дії відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у справі
№5011-4/5898-2012

За позовомАнтимонопольного комітету
України доТовариства з обмеженою
відповідальністю «Поштовий магазин»
про стягнення 2 084 710,32 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від скаржника - Мазур І.О., представник
за довіреністю;

Від позивача - не з'явився;

Від ВДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.07.2012р. у справі №5011-4/5898-2012
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поштовий магазин в
доход загального фонду Державного
бюджету України на рахунок
відповідного управління Державної
казначейської служби України за
місцезнаходженням платника податків
по коду класифікації доходів бюджету
21081100, символ звітності 106) 3 362 436 (три
мільйони триста шістдесят дві тисячі
чотириста тридцять шість) грн. штрафу
та пені. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поштовий
магазин" в доход державного бюджету
України 64380 (шістдесят чотири тисячі
триста вісімдесят) грн. судового збору.

06.08.2012р. на виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
19.07.2012р., яке набрало законної сили
06.08.2012р., видано наказ.

22.04.2014р. до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
Антимонопольного комітету України
надійшла скарга на дії відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві у справі №5011-4/5898-2012.

Обґрунтовуючи подану скаргу стягувач
зазначає, що постанова про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
02.04.2014р. винесена державним виконавцем
неправомірно, оскільки державним
виконавцем не вжито усіх передбачених
законом заходів в повному обсязі з
метою виконання рішення суду.

Державним виконавцем подані
заперечення на скаргу, в якій державний
виконавець просив відмовити в
задоволенні скарги з підстав
зазначених в запереченнях.

Відповідно до п. 1 ст. 121-2 ГПК України
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 2 ст. 121-2 ГПК України
скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду скарги, суд вирішив вказану
скаргу позивача задовольнити, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 115 ГПК України
судові рішення ухвалюються іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, зокрема судових наказів
(ст. 17 Закону). Державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1
ст. 19 Закону).

Як убачається з матеріалів скарги,
17.09.2013р. стягувачем подана заява від
12.09.2013р. №300-29/07-8946 про відкриття
виконавчого провадження, у якій
стягувач просив суд вжити наступні
заходи з виконання наведеного
виконавчого документа:

- відкрити виконавче провадження;

- вжити заходів щодо виконання наказу
господарського суду м. Києва від 07.08.2012
№ 5011-4/5898-2012;

- направити запити до відповідного
органу Державної податкової служби для
отримання необхідної інформації про
ТОВ "Поштовий магазин" для вжиття
заходів виконавчого провадження;

- накласти арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; накладати стягнення
у вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом;

- у разі ухилення ТОВ "Поштовий магазин"
від виконання вимог державного
виконавця звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду керівника цього
товариства ОСОБА_2 за межі України - до
виконання зобов'язань; та звернутися до
правоохоронних органів з поданням про
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності;

- про вжиті заходи повідомити
Антимонопольний комітет України.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від
23.09.2013р. відкрито виконавче провадження
ВП №39836443 щодо примусового виконання
наказу Господарського суду міста Києва
від 07.08.2012 № 5011-4/5898-2012.

Постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від
23.09.2013р. накладено арешт на майно
боржника та оголошена заборона на його
відчуження.

З метою виявлення майна, яке належить
боржнику і на яке можливо звернути
стягнення, державним виконавцем
23.09.2013р. зроблено відповідні запити до
державних органів, що реєструють право
власності на майно в України.

Згідно отриманих державним виконавцем
повідомлень майно не зареєстровано за
боржником.

02.04.2014р. держаним виконавцем винесена
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі п. 2
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Скаржник вважає, дії держаного
виконавця по винесенню постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві незаконними.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Саме для виконання цих обов'язків
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" наділений наступними
правами:

- з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

- накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

- викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

- накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

- вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

- у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

- здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
виконавче провадження" розшук боржника
- юридичної особи та іншого майна
боржника організовує державний
виконавець. Розшук оголошується
відповідно за місцем виконання рішення
або за останнім відомим місцем
проживання, перебування,
місцезнаходженням боржника чи
місцезнаходженням його майна, або за
місцем проживання (місцезнаходженням)
стягувача.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

З матеріалів доданих до скарги
вбачається, що стягувач ще у заяві про
відкриття виконавчого провадження
просив державного виконавця:

- направити запити до відповідного
органу Державної податкової служби для
отримання необхідної інформації про
ТОВ "Поштовий магазин" для вжиття
заходів виконавчого провадження;

- накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

- у разі ухилення ТОВ "Поштовий магазин"
від виконання вимог державного
виконавця звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду керівника цього
товариства ОСОБА_2 за межі України - до
виконання зобов'язань; та звернутися до
правоохоронних органів з поданням про
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності;

Суд вказує, що Законом про виконавче
провадження передбачено заборону на
зловживання процесуальними правами
під час здійснення виконавчого
провадження. Так, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачені
Законом про виконавче провадження
заходи примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11), а особи, які беруть
участь у виконавчому провадженні,
зобов'язані сумлінно користуватися
усіма наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі вчинення виконавчих дій
(частина сьома статті 12).

У зв'язку із цим у разі доведення факту
зловживання процесуальними правами чи
невиконання обов'язків, передбачених
статтею 12 Закону про виконавче
провадження, під час здійснення
виконавчого провадження зазначене
може бути підставою для відповідного
реагування, зокрема звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
згідно з пунктом 18 частини третьої
статті 11 Закону про виконавче
провадження тощо.

З листа державного виконавця
адресованого на ім'я стягувача
вбачається, що державний виконавець з
метою повного та своєчасного виконання
рішення, саме для направлення подання
до суду про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду керівника та
подання про притягнення керівника до
кримінальної відповідальності просить
стягувача надати прізвище, ім'я по
батькові, місце проживання,
ідентифікаційний код керівника
боржника.

У відповідь на вказаний лист стягувач
повідомив державного виконавця, що у
стягувача, крім вже наявної інформації,
згідно відомостей, що містяться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
ТОВ «Поштовий магазин» та його
керівника - ОСОБА_2, інформація
відсутня. Окрім того, у стягувача
відсутні повноваження збирати
інформацію у виконавчому провадженні
щодо Боржника, його керівника з метою
повного та своєчасного виконання
судового рішення.

Суд вказує, що державний виконавець
вправі самостійно встановлювати
необхідну інформацію про боржника та
його керівника, прохання надати таку
інформацію стягувача, і не надання
стягувачем такої інформації не є
підставою для не вчинення дій,
спрямованих на повне виконання рішення
суду, зокрема щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
керівника та подання про притягнення
керівника до кримінальної
відповідальності.

Державний виконавець не врахував, що
стягувач самостійно обмежений правами
отримати зокрема конфіденційну
інформацію щодо боржника. Отримання
такої інформації судом після
завершення розгляду справи і видачі
наказу законом не передбачена. Крім
того, згідно зі ст. 32 Конституції
України, ст. 302 ЦК України ніхто без
згоди особи не може збирати та
поширювати конфіденційну інформацію
про неї чи її персональні дані.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 20 січня 2012 року N
2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди державою,
органами місцевого самоврядування,
юридичними або фізичними особами є
втручанням в її особисте та сімейне
життя, таке втручання допускається
винятково у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Отже, суд вказує, що в силу ст.ст. 5, 11
Закону України «Про виконавче
провадження» саме державний
виконавець повинен вчиняти дії щодо
встановлення даних про керівника,
місце його перебування, проживання,
тощо, з метою виконання рішення
своєчасно та в повному обсязі, зокрема
для направлення подання до суду про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду керівника та подання про
притягнення керівника до кримінальної
відповідальності.

Суд погоджується зі скаржником щодо
того, що державним виконавцем зокрема:

- не здійснено вихід до приміщень за
місцезнаходженням боржника та не
складено відповідних актів про такі
виходи;

- не викликано керівника ТОВ
«Поштовий магазин» для надання
пояснень за фактами невиконання
рішення;

- не накладено стягнення у вигляді
штрафу на керівника боржника ОСОБА_2 за
невиконання судового рішення та вимог
державного виконавця;

- не було звернень до
правоохоронних органів з відповідним
поданням про притягнення керівника
боржника ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності

Отже, не вжиття державним виконавцем
усіх заходів примусового виконання
рішення передбачених Законом України
«Про виконавче провадження»
призводить до ухилення ТОВ «Поштовий
магазин» від виконання судового
рішення.

За наведеного, суд погоджується з тим,
що відсутність у боржника коштів чи
майна не може вважатись як поважною,
так і взагалі причиною для невиконання
судового рішення.

Суд дійшов висновку про передчасність
винесення державним виконавцем
спірної постанови з огляду на невжиття
ним всіх передбачених законом заходів
(виклик керівника за фактом не
виконання рішення суду, накладення на
боржника штрафу, притягнення до
кримінальної відповідальності
керівника, тощо) для належного
виконання судового рішення.

Відтак, матеріли скарги свідчать про
протиправність дій державного
виконавця здійсненних в межах
виконавчого провадження з виконання
рішення суду №5011-4/5898-2012, а відтак суд
вважає скаргу обґрунтованою та у
зв'язку із цим такою, що підлягає
задоволенню, а дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
неправомірними.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Антимонопольного комітету
України на дії відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у справі
№5011-4/5898-2012 задовольнити.

Визнати неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві із винесення постанови від
02.04.2014р. ВП №39836443 про повернення
виконавчого документа стягувачеві.

Суддя
І.І. Борисенко