ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 р.
Справа № 914/1181/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Нафтопереробний комплекс -
Галичина", м. Дрогобич, Львівська
область;

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дрогобич,
Львівська область;

про: стягнення 26 451 грн. 65 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Валага Ю.С. - представник на
підставі довіреності № 32/13-255 від 19.12.2013
року;

відповідача: не'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
суду від 09.04.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Нафтопереробний комплекс - Галичина"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 26 451 грн. 65 коп. Розгляд
справи призначено на 06.05.2014 року.

У судовому засіданні 06.05.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, вимоги ухвали про порушення
провадження виконав, подав клопотання
про долучення документів до матеріалів
справи. Відповідач явки повноважного
представника не забезпечив, про дату та
місце розгляду справи належним чином
повідомлений. Розгляд справи
відкладено на 20.05.2014 року.

У судовому засіданні 20.05.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Відповідач проти позову не
заперечив, подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, просив оголосити перерву в
судовому засіданні для надання
можливості добровільно сплатити борг
перед позивачем. Забезпечуючи
відповідачу можливість добровільно
погасити заборгованість, судом
оголошено перерву в судовому засіданні
до 03.06.2014 року.

У судовому засіданні 03.06.2014 року
представник позивача подав клопотання
про продовження строку розгляду
справи. Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, подав
заяву про долучення документів до
матеріалів справи (докази часткового
погашення боргу). Судом продовжено
строк розгляду справи та відкладено її
розгляд на 17.06.2014 року.

У судове засідання 17.06.2014 року сторони
явки представників не забезпечили,
вимоги ухвали суду не виконали. Від
представника позивача надійшла
телеграма про відкладення розгляду
справи. Забезпечуючи сторонам
можливість подати докази по справі,
судом відкладено розгляд справи на
24.06.2014 року.

У судовому засіданні 24.06.2014 року
представником позивача позовні вимоги
підтримано, подано довідку про
наявінсть заборгованості відповідача
станом на 23.06.2014 року. Представник
відповідача у судове засідання не
з'явився.

У судовому засіданні 24.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
позивача відмовився.

Представникам сторін, що брали участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
їхніх прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник
внаслідок порушення відповідачем
договірних зобов'язань. Відкрите
акціонерне товариство
"Нафтопереробний комплекс - Галичина"
(надалі по тексту рішення - позивач,
виконавець згідно з договором)
звернулося до суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(надалі по тексту рішення - відповідач,
замовник згідно з договором) про
стягнення 26 451 грн. 65 коп.
заборгованості, з яких 17 699 грн. 88 коп.
основного боргу, 4 548 грн. 05 коп. пені, 955
грн. 79 коп. 3 % річних, 3 247 грн. 93 коп. пені.

Підставою своїх вимог позивач називає
неналежне виконання відповідачем умов
договору про надання послуг,
укладеного між сторонами 15.10.2011 року, а
саме в частині оплати наданих
позивачем послуг.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
подав, проти позовних вимог не
заперечив, здійснив часткове погашення
заборгованості.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 15.10.2011 року сторони
уклали договір № №22Е-11 про надання
послуг (надалі по тексту рішення -
договір), згідно з п. 1.1 виконавець взяв
на себе зобов'язання надавати
замовнику послуги за адресою м.
Дрогобич, вул. Бориславська, 43а, а
замовник зобов'язався оплачувати
надані послуги в терміни, передбачені
цим договором. Послуги надаються
замовнику на палення - в період
опалювального сезону та гаряче
водопостачання - протягом року.

Виконавець зобов'язався гарантувати
безпечне користування тепловою
енергією за умови дотримання
замовником умов договору, Правил
користування тепловою енергією, правил
експлуатації теплоспоживального
обладнання (пп. 4.2.2 договору). У свою
чергу одним із обов'язків замовника
визначено виконувати умови та порядок
оплати наданих послуг в обсягах і в
терміни, які передбачені договором (пп.
3.2.1 договору).

Договір про надання послуг укладений в
термін до 31.12.2011 року з пролонгацією на
наступні роки.

Договором сторони визначили умови
здійснення розрахунків. Так відповідно
до п. 6 розрахунковим періодом є
календарний місяць. Розрахунки за
надані послуги, проводяться шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на поточний рахунок виконавця
на протязі 10 календарних днів з моменту
виставлення рахунку. Розрахунки за
опалення та гаряче водопостачання
виконуються на підставі рахунків, які
направляються замовнику виконавцем.

Відповідачем умови договору по оплаті
отриманих послуг здійснювались
неналежним чином, у зв'язку з чим у
замовника виникла заборгованість, про
необхідність погашення якої
відповідач повідомлявся вимогами №
32/12-194 від 21.06.2012 року, № 32/13-040 від 27.02.2013
року.

За надання послуг позивачем
направлялися замовнику рахунки на
оплату наданих послуг, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи рахунком № 1998 від
31.12.2011 року та актом здачі-прийому
наданих послуг на суму 1 798 грн. 86 коп.,
рахунком № 64 від 31.01.2012 року та актом
здачі-прийому наданих послуг на суму 4
159 грн. 63 коп., рахунком № 162 від 29.02.2012
року та актом здачі-прийому наданих
послуг на суму 6 285 грн. 86 коп., рахунком
№ 275 від 31.03.2012 року та актом
здачі-прийому наданих послуг на суму 3
296 грн. 51 коп., рахунком № 354 від 30.04.2012
року та актом здачі-прийому наданих
послуг на суму 2 159 грн. 02 коп., на
загальну суму 17 699 грн. 88 коп.,
підписаними головою правління ВАТ
«НПК-Галичина» та ФОП ОСОБА_1.

Надані послуги на вказану суму
відповідачем не оплачені, що стало
підставою для вирішення спору в
судовому порядку.

У процесі розгляду справи відповідач
частково оплатив заборгованість, що
підтверджується квитанціями від 14.05.2014
року та 27.05.2014 року на загальну суму 4 000
грн. та не заперечується позивачем, про
що свідчить довідка, підписана головою
правління ВАТ «НПК-Галичина» та
головним бухгалтером, відповідно до
якої станом на 24.06.2014 року
заборгованість ФОП ОСОБА_1 становить 13
699 грн. 88 коп. у зв'язку з частковою
сплатою грошових коштів.

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, правовідносини
між сторонами виникли внаслідок
укладення договорів про надання
послуг.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 Господарським
кодексом України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як встановлено вище, строками оплати
сторони визначили 17.03.2011 року та 12.04.2011
року.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як встановлено зі змісту договору,
розрахунки за надані послуги,
відповідач зобов'язався здійснювати
шляхом безготівкового перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
виконавця на протязі 10 календарних
днів з моменту виставлення рахунку.

Матеріалами справи (описаними вище
рахунками та актами здачі-прийому
наданих послуг) підтверджено належне
виконання договірних зобов'язань
позивачем, натомість відсутні докази
вчасної оплати наданих послуг
відповідачем. Даний факт прострочення
виконання грошового зобов'язання не
заперечується представником
відповідача та відповідачем особисто.

Господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України). Відповідно до п. 4.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи часткове погашення
заборгованості в сумі 4 000 грн. під час
розгляду справи, в частині заявлених
позивачем та виконаних відповідачем
позовних вимог, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України суд вважає за
необхідне припинити провадження.

Беручи до уваги наявні в матеріалах
справи докази підтвердження
заборгованості у розмірі 13 699 грн. 88
коп., вказана сума підлягає стягненню з
боржника.

Крім суми основної заборгованості,
позивач заявляє до стягнення 955 грн. 79
коп. 3 % річних від простроченої суми за
період з 11.05.2012 року по 26.02.2014 року.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Беручи до уваги рахунок № 354 від 30.04.2012
року, судом встановлено, що не
здійснивши протягом 10 днів оплати,
відповідач з 11.05.2012 року вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання. Здійснивши перерахунок
розміру 3 % річних за кількість днів,
визначену позивачем, заявлена до
стягнення сума 3 % річних підлягає
стягненню в повному обсязі.

За невиконання грошових зобов'язань
позивач також просить стягнути 4 548 грн.
05 коп. пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості та 3 247 грн. 93 коп. пені,
передбаченої договором. З приводу
зазначеної вимоги суд зазначає
наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. ст. 546, 547
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

П. 2.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» передбачено, що
сторони можуть домовитися про
збільшення або зменшення
встановленого законом розміру пені,
зазначивши про це в договорі, за
винятком випадків, коли згідно із
законом зміна розміру штрафних санкцій
за погодженням сторін не допускається
(абзац третій частини другої статті 551
ЦК України, частина перша статті 231 ГК
України).

Договором сторони встановили
відповідальність за порушення
виконання зобов'язань. Зокрема, п.7.2.3
визначено, що за несвоєчасне виконання
розрахунків за теплову енергію
замовник несе відповідальність у
вигляді пені в розмірі 0,5 % належної до
сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 2.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Установлене статтею 3 названого Закону
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами.

Так статтею 1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" встановлено,
що за несвоєчасні розрахунки за
спожиті комунальні послуги суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, сплачують пеню в
розмірі одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені не
встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Послуги опалення та гарячого
водопостачання є видами комунальних
послуг у відповідності з положеннями ч.
1 ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
(комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому
законодавством).

Відповідно, при визначенні розміру
пені, враховуючи спеціальну норму
наведеного Закону, обмеження пені в
розмірі подвійної облікової ставки не
відбувається, а застосовується той
коефіцієнт, що встановлений сторонами
у пп. 7.2.3 договору.

Щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Договором сторони не передбачили
іншого, ніж шестимісячного, періоду для
нарахування пені.

П. 7.2.3 договору сторони встановили, що
за несвоєчасне виконання розрахунків
за теплову енергію замовник сплачує
пеню в розмірі 0,5 % належної до сплати
суми за кожен день прострочення. Однак,
п. 6.2 договору встановлено, що
розрахунки за надані послуги,
проводяться шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок виконавця на протязі
10 календарних днів з моменту
виставлення рахунку. Рахунок № 354
виписаний 30.04.2012 року, відповідно зі
спливом 10 днів (з 11.05.2012 року)
починається заборгованість.

Виходячи з наведених вище положень та
заявленого позивачем періоду для
стягнення пені, суд враховує
визначений позивачем момент
прострочення виконання зобов'язання
(25.02.2013 року), встановлений момент
прострочення у відповідності з
вимогами законодавства (11.05.2012 року),
визначений договором розмір
відсотковий розмір пені (0,5 %),
передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України період нарахування
пені (шість місяців від дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконане) та приходить до висновку про
неправильність та необґрунтованість
періоду та обрахунку, здійсненого
позивачем. Більше того, позивач просить
стягнути пеню за прострочення
грошового зобов'язання двічі: за
подвійною обліковою ставкою та за
коефіцієнтом 0,5 %, що є недопустимим та
неправомірним.

Суд вважає, що вимога про стягнення
пені у розмірі 4 548 грн. 05 коп. не
підлягає задоволенню повністю,
оскільки застосуванню підлягають
положення п. 7.2.3 договору. Проте,
розрахунок пені, здійснений судом у
відповідності до вимог законодавства
та п. 7.2.3 договору, не співпадає з тим, що
розрахований позивачем (є більшим). Не
виходячи за межі визначеного позивачем
періоду часу, протягом якого, на думку
позивача, мало місце невиконання
такого зобов'язання, пеня у розмірі 3 247
грн. 93 коп. також не підлягає
задоволенню, так як перебіг
шестимісячного строку нарахування
пені починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідент. код НОМЕР_1) на
користь Відкритого акціонерного
товариства "Нафтопереробний комплекс -
Галичина" (82100, Львівська обл., місто
Дрогобич, вул. Бориславська, будинок 82,
) 13 699 грн. 88 коп.
основного боргу, 955 грн. 79 коп. 3 % річних,
1 297 грн. 17 коп. в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення пені в розмірі 7 795
грн. 98 коп.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення 4 000 грн. основного
боргу.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 01.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.