РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа № 918/237/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Коломис В.В.

суддів
Огороднік К.М.

суддів
Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання
Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.05.14 р.

у справі № 918/237/14 (суддя Войтюк В.Р. )

позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"

відповідач Товариство з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"

про стягнення заборгованості в сумі 3 555
339 грн 09 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Щербатов О.О. (довіреність №2
від 12.011.2013р.);

відповідача - Томашевська Н.В.
(довіреність №1 від 08.01.2014р.); Герасимчук
О.П. (довіреність б/н від 08.01.2014р.).

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

В судовому засіданні оголошувались
перерви з 24.06.2014р. по 01.07.2014р., з 01.07.2014р.
по 08.07.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014 року у
справі № 918/237/14 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Трипілля" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
про стягнення заборгованості в сумі 3 555
339 грн 09 коп. задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля" 3
173 681 грн. 52 коп. основного боргу; 153 441
грн. 86 коп. - пені; 35 223 грн. 71 коп. 3%
річних, а також 67 246 грн. 94 коп. судового
збору.

Додатковим рішенням господарського
суду Рівненської області від 16.05.2014
року у справі в позові в частині
стягнення 192 992,00 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Рівненської області та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити в
повному обсязі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обгрунтованим, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

25.06.2014 року відповідач - ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з клопотанням про
призначення у справі судової
економічної експертизи та, відповідно,
зупинення провадження у даній справі.

Вказане клопотання обгрунтоване тим,
що для встановлення факту поставки
продукції за договором поставки №01/07/13
від 01.07.2013 року необхідно дослідити
документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача і
відповідача з метою перевірки
відображення у бухгалтерському та
податковому обліках операцій з
поставки ТОВ "Агрофірма Трипілля" на
користь ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" 320,96 т
озимого ріпаку, 184,98 т озимого ячменю та
2027,72 т озимої пшениці.

При цьому, позивач зазначає, що
виконання таких досліджень потребує
спеціальних економічних знань у галузі
законодавчтва, яке регулює порядок
ведення бухгалтерського обліку,
порядок відображення у ньому
господарських операцій між суб'єктами
підприємницької діяльності. Також
спеціальних знань потребує перевірка і
дослідження ведення податкового
обліку суб'єктами підприємницької
діяльності, в порядку визначеному
законодавством, що регулює податкові
відносини.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник відповідача підтримав
вищевказане клопотання; представник
позивача проти призначення експертизи
у даній справі заперечив.

Колегія суддів, розглянувши
вищевказане клопотання, прийшла до
висновку про відсутність підстав для
його задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
бухгалтерський облік - це процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Частиною 1 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
встановлено, шо підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
(ст. 1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні").

З викладеного слідує, що не інформація,
яка відображена в бухгалтерському
обліку визначає факти здійснення,
зміст господарських операцій, а
первинні документи, які фіксують та
підтверджують здійснення
господарських операцій.

Таким чином, наявність, відсутність чи
невідповідність даних про
господарську операцію, відображених в
бухгалтерському обліку сторони
зобов'язання не впливає, не змінює її
права чи обов'язки перед другою
стороною у зобов'язанні.

Відповідно до п.1.1 розділу III
"Економічна експертиза"
"Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень", затверджених наказом
Міністерства юстиції України 08.10.1998 №
53/5, завданнями експертизи документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності є не встановлення факту
відображення чи не відображення у
бухгалтерському та податковому обліку
господарських операцій (що заявив
відповідач), а визначення
документальної обґрунтованості
відображення в обліку господарських
операцій, встановлення відповідності
чинному законодавству відображення в
податковому обліку доходів, витрат,
податкових зобов'язань, податкового
кредиту.

Обгрунтованість та відповідність
чинному законодавству ведення
бухгалтерського обліку та податкового
обліку позивача та відповідача не
являється предметом спору по справі.

З наведеного слідує, що висновок
судового експерта у випадку
призначення судової економічної
експертизи за заявленими відповідачем
питаннями не буде належним та
допустимим доказом в розумінні ст.34 ГПК
України, а тому відсутні підстави для
призначення даної судової експертизи.

В ч.4 п.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" роз'яснено, що недопустимим
є порушення перед експертом питань,
вирішення яких не спрямовано на
встановлення даних, що входять до
предмета доказування у справі.

Враховуючи те, що клопотання про
призначення економічної експертизи
задоволенню не підлягає, колегія
суддів вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу по суті.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 01
липня 2013 року між ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" (продавець/позивач) та ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс"
(покупець/відповідач) був укладений
договір поставки № 01/07/13, відповідно до
п.1.1. якого продавець зобов'язувався
поставити та передати у власність
покупцю сільськогосподарську
продукцію, а покупець в свою чергу
зобов'язувався прийняти цей товар та
оплатити його вартість на умовах
договору (далі - договір поставки, т.1,
а.с.32-34).

Відповідно до специфікації №1 від 01
липня 2013 року, позивач зобов'язувався
поставити відповідачу озимий ріпак в
кількості 320,96 тонн, озимий ячмінь в
кількості 184,98 тонн озиму пшеницю в
кількості 950,00 тонн.

21.08.2013 року між сторонами підписано
додаток №2 до договору поставки № 01-07-13
від 01.07.2013 року - специфікацію №2,
умовами якої було погоджено поставку
озимого ріпаку у кількості 320,96 т.

Відповідно до розділу 4 договору
поставки, право власності на товар
переходить до Покупця в момент
одержання ним товару (п.4.1); строк
поставки (передачі) товару вказується в
Специфікації до даного договору (п.4.2);
поставка товару здійснюється на умовах
ЕХW (в ред. Інкотермс-2010р.) (п.4.3); місце
передачі товару: Рівненська обл.,
Радивилівський р-н, с. Зарічне (п.4.4);
прийом товару по кількості і якості
проводиться покупцем у момент
одержання його від продавця. У випадку
виявлення невідповідності по
кількісному та якісному складу товару,
покупець зобов'язаний негайно, до
закінчення прийому, письмово заявити
про це продавцю. Підписання видаткової
накладної (акту приймання-передачі)
покупцем свідчить про відсутність
претензій зі сторони покупця по
кількості та якості товару (п.4.5);
приймання-передача товару
здійснюється за видатковою накладною
або за актом приймання-передачі. Датою
поставки (передачі) товару вважається
дата, зазначена на накладній/акті (п.4.6);

Відповідно до п.10.3 договору поставки,
нормами чинного законодавства сторони
керуються лише у випадках, не
передбачених договором.

Як встановлено судами обох інстанцій,
для збору урожаю
сільськогосподарських культур
позивачем було залучено третіх осіб, а
саме: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Варяг" та Товариство
з обмеженою відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Славіом", з якими ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" були укладені відповідні
договори, виконання яких сторонами
підтверджується актами виконаних
робіт та проведеною оплатою виконаних
робіт (т.3, а.с.220-221, 224-227).

Поставка товару позивачем
здійснювалась окремими партіями та
оформлялася у відповідності до вимог
договору товарно-транспортними
накладними та накладними, вивіз товару
здійснювався перевізником
відповідача.

Додатково (без наявності такої вимоги в
умовах договору) позивачем надавались
відповідачу видаткові накладні на весь
обсяг товару по господарській
культурі.

Відповідачем підписано та повернуто
позивачу видаткову накладну № РН-0000278
від 22 липня 2013 року на ріпак озимий на
загальну суму 1 219 648,00 грн.

При цьому, видаткові накладні на озимий
ячмінь та озиму пшеницю відповідачем
позивачу повернуті не були.

Як встановлено судами обох інстанцій,
позивачем на виконання умов договору
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 4 812 456,00 грн. (320,96 тонн
озимого ріпаку на загальну суму 1219 648,00
грн., яка із врахуванням коригування
кількісних і вартісних показників № 1
від 21.08.13р. до накладної № 278 від 22.07.13р.
на суму (- 353 056,00 грн.) становить 866 592,00
грн.; 184,98 тонн озимого ячменю на
загальну суму 295 968,00 грн.; 2027,72 тонн
озимої пшениці на загальну суму 3 649 896,00
грн. (з них - 950,00 тонн на суму 1710 000,00 грн.
поставлені відповідно до специфікації
до договору, а 1077,72 тонн на суму 1 939 896,00
грн.), що в свою чергу підтверджується
наявними в матеріалах справи
товарно-транспортними накладними та
накладними (т.1, а.с.36-204).

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору
поставки, покупець зобов'язувався
здійснити оплату товару протягом 7
банківських днів з моменту поставки
(передачі) товару. Розрахунки по даному
договору здійснюються у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів на
рахунок продавця.

Натомість, відповідач, в порушення умов
договору та взятих на себе зобов'язань,
оплату за отриманий товар здійснив
частково, а саме, станом на 20.01.2014 року
відповідачем проведено оплату
поставленого товару на суму 438 358,48 грн.
та частково повернуто зайво поставлену
пшеницю в кількості 559,68 т на суму 1 007
424,00 грн.

Внаслідок таких неправильних дій
відповідача, останнім створена
заборгованість в розмірі 3 366 673,52 грн. (4
812 456,00 - 1 007 424,00 - 438 358,48).

На претензію від 16.10.2013 року за №225 з
вимогою в добровільному порядку
ліквідувати наявний борг, відповідач
відповіді не дав, розрахунків не
здійснив (т.1, а.с.247-248).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду доказів на
підтвердження добровільного погашення
вказаної заборгованості відповідачем
не подано; відсутні такі докази і в
матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох
інстанцій, існує заборгованість
відповідача перед позивачем, то
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 3 173
681,52 грн. обгрунтовані, законні та,
відповідно, правомірно задоволені
судом першої інстанції на підставі
ст.ст. 509, 525, 526, 655, 664, 692, 712 ЦК України.

При цьому, в стягненні 192 992,00 грн.
основного боргу судом першої інстанції
відмовлено правомірно, оскільки на
товарно-транспортних накладних, а саме,
№ 6 від 12.07.13 р. (озимий ріпак) 12580 кг на
суму 47 804 грн., № 104 від 03.08.13 р. (озима
пшениця) 33640 кг на суму 60 552 грн., № 107 від
03.08.13 р. (озима пшениця) 34820 кг на суму 62 676
грн., № 108 від 03.08.13 р. (озима пшениця) 12200
кг на суму 21 960 грн. (т.1, а.с. 44, 176, 179-180)
відсутній підпис завсклада ОСОБА_6, з
огляду на що, вказані ТТН не містять
необхідних реквізитів, а тому не є
первинними документами, які в
розумінні ст.ст. 33,34 ГПК України можуть
бути допустимим доказом того, що
господарська операція з
поставки/передачі товару відбулась.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку
відповідача має місце, апеляційний суд
погоджується з місцевим господарським
судом щодо правомірності стягнення з
останнього 35 223,71 грн. 3% річних, згідно
поданого позивачем розрахунку
(враховуючи, що вищевказані накладні у
розрахунку відсутні).

Відповідно до п.6.2 договору поставки, за
порушення строків оплати товару,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості неоплаченого товару за
кожен день прострочки до моменту
повного погашення заборгованості.

Оскільки матеріалами справи
підтверджено неналежне виконання
відповідачем умов договору та
зважаючи, що п.6.2. договору, ст.ст. 549, 611
Цивільного кодексу України
передбачена майнова відповідальність,
суд першої інстанції правомірно
присудив до стягнення пеню в розмірі 153
441,86 грн.

При цьому, посилання скаржника на те, що
договір поставки № 01/07/13 від 01.07.2013 року
був укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим договором, оскільки фактичної
поставки продукції по ньому позивачем
не здійснено, так як ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" набуло у власність
сільськогосподарську продукцію, яка є
предметом договору поставки № 01/07/13 від
01.07.2013 року у визначених обсягах
(озимого ріпаку, озимого ячменю та
озимої пшениці) на підставі договору
про обробіток землі та вирощування
сільськогосподарських культур, який
був укладений між сторонами 15.08.2012 року,
колегією суддів до уваги не беруться з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами обох інстанцій,
договір про обробіток землі та
вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року (далі - договір
про обробіток землі, т.3, а.с.4-5) від імені
ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" підписаний не
уповноваженою на це особою - фінансовим
директором ОСОБА_7, на підставі
довіреності № 2/1 від 03.01.2013 року, тобто,
довіреності, яка видана через півроку
після підписання договору.

Судами обох інстанцій встановлено, що
така довіреність дійсно видана
зазначеній особі 03.01.2013 р. і вона
вказана в угоді від 06.07.2013 року (т.3, а.с.8),
угодах на перевезення
сільськогосподарської продукції.
Разом з тим, наявність такої
довіреності свідчить, що договір від
15.08.2012 р. не міг підписуватись раніше
03.01.2013 р., хоча передбачає проведення
робіт у 2012 році, що додатково свідчить
про його недійсність.

Апалянт, в обґрунтування своїх
тверджень, вказує, що ОСОБА_7 була
наділена належними повноваженнями
згідно довіреності № 2/1 від 03.01.2012 року,
а при підготовці договору про
обробіток землі та вирощування
сільськогосподарських культур від
15.08.2012 року була допущена технічна
помилка в частині зазначення дати
видання довіреності (в договорі
вказано, що фінансовий директор ОСОБА_7
діє на підставі довіреності № 2/1 від
03.01.2013 року), на підтвердження чого
апелянтом надано довіреність № 2/1 від
03.01.2012 року (т.20, а.с.158), яка видана ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" в особі генерального
директора Конєва Андрія Едуардовича,
який діє на підставі Статуту, на
представництво інтересів товариства
ОСОБА_7.

Як вбачається, за даною довіреністю
ОСОБА_7 уповноважена підписувати
цивільно-правові договори за
погодженням з директором.

Однак, погодження директора на
укладення договору про обробіток землі
та вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року в матеріалах
справи відсутнє.

Крім того, повністю спростовує доводи
відповідача (скаржника) та обставина,
що вказана довіреність є недійсною,
неправомірною та такою що не
видавалась від імені ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" на його
представництво ОСОБА_7, а остання не
була наділена відповідними
повноваженнями, що підтверджується
наступним.

Відповідно до наданого відповідачем
протоколу № 8 зборів учасників
(засновників) ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс"
від 29 травня 2012 року (т.20, а.с.159) Конєва
А.Е. призначено генеральним директором
ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" з 29 травня 2012
року (у зв'язку із звільненням ОСОБА_10 з
посади генерального директора). ОСОБА_17
приступив до виконання обов'язків
генерального директора ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" 29 травня 2012 року
згідно наказу № 11-к від 29.05.2012р. (т.20,
а.с.160).

Вищезазначене підтверджується Витягом
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців №
18598427 від 28.04.2014р., відповідно до якого
Конєва Андрія Едуардовича обрано
(призначено) 29.05.2012р. до органу
управління юридичної особи, що
уповноважений представляти юридичну
особу у правовідносинах з третіми
особами - керівником та уповноваженим
вчиняти дії від імені юридичної особи
без довіреності - підписант (т.20,
а.с.161-165).

Згідно Витягу з ЄДР № 18763253 від 31.05.2014р.
за запитом станом на 28.05.2012р., Конєва А.Е.
обрано (призначено) в.о. керівника та
уповноваженим вчиняти дії від імені
юридичної особи без довіреності
07.05.2012р. (т.21, а.с.22-23).

Відповідно до Витягу з ЄДР № 18770124 від
02.06.2014р. за запитом станом на 06.05.2012р.,
керівником ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" та
уповноваженим вчиняти дії від імені
юридичної особи без довіреності є
ОСОБА_10, якого обрано (призначено)
08.07.2011р. (т.21, а.с.24-25).

Таким чином, з 08.07.2011 року по 06.05.2012 року
керівником (генеральним директором)
ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" був ОСОБА_10.

Згідно Витягу з ЄДР № 18770034 від 02.06.2014р.
за запитом станом на 03.01.2012р. (на дату
видачі від імені ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" генеральним
директором ОСОБА_17 довіреності на
представництво інтересів товариства
ОСОБА_7) керівником ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс", що уповноважений
представляти юридичну особу у
правовідносинах з третіми особами та
уповноваженим вчиняти дії від імені
юридичної особи без довіреності на
03.01.2012 року є ОСОБА_10 (т.21, а.с.26-27).

Відтак, довіреність на представництво
від імені ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" 03.01.2012
року могла бути видана уповноваженим
органом юридичної особи - генеральним
директором ОСОБА_10, а не ОСОБА_17, якого
було обрано на вказану посаду лише
07.05.2012 р. (виконуючим обов'язки).

Оскільки, станом на 03.01.2012 року ОСОБА_17
не був уповноваженим видавати
довіреність від імені ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" на його
представництво, довіреність № 2/1 від
03.01.2012 року, не може бути в розумінні
ст.ст. 33,34 ГПК України, беззаперечним та
допустимим доказом підтвердження того,
що ОСОБА_7 була наділена належними
повноваженнями на підписання договору
про обробіток землі та вирощування
сільськогосподарських культур від
15.08.2012 року.

Відповідно до абз.11 ч.2 ст. 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", в Єдиному державному
реєстрі містяться, зокрема такі
відомості щодо юридичної особи:
прізвище, ім'я, по батькові, дата
обрання (призначення) та реєстраційні
номери облікових карток платників
податків, які обираються
(призначаються) до органу управління
юридичної особи, уповноважених
представляти юридичну особу у
правовідносинах з третіми особами, або
осіб, які мають право вчиняти дії від
імені юридичної особи без довіреності,
у тому числі підписувати договори.

Частиною 2 ст. 19 вказаного Закону
встановлено необхідність та порядок
внесення змін до відомостей про
юридичну особу, які містяться в Єдиному
державному реєстрі, які пов'язані із
зміною керівника або осіб, що
обираються (призначаються) до органу
управління юридичної особи, або осіб,
які мають право вчиняти дії від імені
юридичної особи без довіреності, у тому
числі підписувати договори.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Вищевикладене свідчить про те, що
договір про обробіток землі та
вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року є нікчемним,
неукладеним та таким, що не створює
будь-яких юридичних наслідків.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

В преамбулі договору про обробіток
землі та вирощування
сільськогосподарських культур від
15.08.2012 року вказано, що даний договір
сторони уклали відповідно до ст. 1130
Цивільного кодексу України, ст. 209
п.209.17.14 Податкового кодексу України.

Статтею 1130 ЦК України встановлено, що
за договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1131 ЦК України,
договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі. Умови
договору про спільну діяльність, у тому
числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Договір про обробіток землі та
вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року не містить усіх
необхідних істотних умов договору про
спільну діяльність, передбачених,
зокрема, ст.ст. 1130, 1131 ЦК України.

Відповідно до п.64.6 ст.64 Податкового
кодексу України на обліку у
контролюючих органах повинні
перебувати угоди про розподіл
продукції, договори управління майном
(крім договорів щодо операцій,
визначених у підпункті 153.13.10 пункту 153.13
статті 153 або у другому реченні абзацу
другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180
цього Кодексу) та договори про спільну
діяльність на території України без
створення юридичних осіб, на які
поширюються особливості податкового
обліку та оподаткування діяльності за
такими договорами (угодами), визначені
цим Кодексом.

Договір про обробіток землі та
вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року між ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" та ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" не взято на облік в
контролюючому (податковому) органі.

Господарські операції згідно договору
про обробіток землі та вирощування
сільськогосподарських культур від 15
серпня 2012 року між ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" та ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" в
бухгалтерському обліку ТзОВ
«Агрофірма Трипілля" не відображені, на
ТзОВ "Агрофірма Трипілля" відсутні
первинні документи про виконання
договору.

Поряд з викладеним, виконання договору
сторонами не здійснювалось, не
проводилась оплата за договором, в тому
числі не здійснювався розрахунок
відповідачем із власниками земельних
ділянок (паїв), вирощені посіви ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" для їх подальшого
вирощування та збору урожаю фактично
не передавались, оскільки вирощування
та збір урожаю сільськогосподарських
культур здійснювалось ТзОВ "Агрофірма
Трипілля", що підтверджується
укладеними ТзОВ "Агрофірма Трипілля"
договорами, актами виконаних робіт із
ТзОВ "Варяг" та ТзОВ СП "Славіом" (т.3,
а.с.220-221, 224-227).

При цьому, відповідач стверджує, що
врожай у визначених обсягах було
зібрано ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс", що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, журналом вагаря,
договорами перевезення та актами
виконаних робіт відповідно до наданих
позивачем копій вказаних документів.

Вказані твердження відповідача
повністю спростовуються наданими
позивачем доказами, наявними в
матеріалах справи.

Так, як вже зазначалося вище, для збору
зазначеного врожаю
сільськогосподарських культур ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" було залучено
третіх осіб, а саме: ТОВ "Варяг" та ТОВ СП
"Славіом", із якими ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" було укладено відповідні
договори, виконання яких сторонами
підтверджується актами виконаних
робіт та проведеною оплатою виконаних
робіт.

Відповідно до п.п. 1.1-1.4 укладеного
договору на виконання робіт № 01/07/13 від
01.07.2013 року між ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" (замовник) та ТзОВ СП "Славіом"
(виконавець), останній виконує
сільськогосподарські роботи по
збиранню врожаю сільськогосподарських
культур - ячменю на площі 30 га на
земельних ділянках, які орендує
замовник, які знаходяться на території
Іващуківської. Ситненської та
Пустоіваннівської сільських рад
Радивилівського району Рівненської
області. Строк виконання робіт
становить з 06 липня 2013 року по 31 липня
2013 року.

Згідно із п.4.1 вказаного договору
приймання - передача наданих послуг
здійснюється Сторонами шляхом
підписання акта приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) по
закінченню виконання робіт (етапу
робіт).

Відповідно до акту здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № 0000001 від 08.07.2013
року по договору № 01/07/13 від 01.07.2013 року
ТзОВ СП "Славіом" зібрано для ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" ячмінь на площі 30
га.

У відповідності до п. 1.1-1.4 укладеного
договору на виконання робіт № 05/07/13 від
05.07.2013 року між ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" (замовник) та ТзОВ "Варяг"
(виконавець), останній виконує
сільськогосподарські роботи по
збиранню врожаю сільськогосподарських
культур на площі 868 га на земельних
ділянках, які орендує замовник, які
знаходяться на території
Іващуківської, Ситненської та
Пустоіваннівської сільських рад
Радивилівського району Рівненської
області. Строк виконання робіт
становить: з 06.07.2013 року по 06.08.2013 року.

Згідно із п.4.1 вказаного договору
приймання - передача наданих послуг
здійснюється сторонами шляхом
підписання акта приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) по
закінченню виконання робіт (етапу
робіт).

ТзОВ "Варяг" за договором № 05/07/13 від
05.07.2013 року зібрано для ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" наступний врожай:

- ріпак на площі 316 га та ячмінь на площі
32 га згідно акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № 0000001 від 24.07.2013 року;

- пшениця на площі 230 га згідно акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ 0000002 від 31.07.2013 року;

- пшениця на площі 290 га згідно акту
надання послуг № 36 від 06.08.2013 року.
Таким чином було зібрано озимий ячмінь
на загальній площі 62 га, озимий ріпак на
площі 316 га та озиму пшеницю на площі 520
га, загальна площа на якій зібрано
врожай сільськогосподарських культур -
898 га.

Згідно з ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовников

Вищеказаним підтверджується, що ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" є власником
сільськогосподарської продукції -
озимого ячменю, озимого ріпаку та
озимої пшениці, що були поставлені
позивачу за договором поставки № 01/07/13
від 01.07.2013 року.

При цьому, строки збору урожаю
сільськогосподарських культур згідно
вищезазначених актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг) та їх обсяг
відповідають строкам та обсягам
поставки товару позивачу згідно
товарно-транспортних накладних та
накладних.

Колегією суддів береться до уваги
також те, що відповідачем у лютому 2014
року (під час вирішення даного спору в
суді першої інстанції) на адресу
позивача надсилались листи №43 від
12.02.2014р. та №44 від 12.02.2014р. із проханням
змінити реквізити платежу в платіжних
дорученнях №3268 від 23.07.2013р. та №3320 від
30.07.2013р., що в свою чергу підтверджує той
факт, що дані проплати були здійснені
по договору поставки №01/07/13 від 01.07.2013р.

Крім того слід зазначити, що відповідно
до договору про обробіток землі та
вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 року сторони за цим
договором здійснюють обробіток землі
та вирощування сільськогосподарських
культур на земельній ділянці площею 898
га, що знаходиться на території
Іващуківської, Ситненської,
Пустоіваннівської сільських рад
Радивилівського району Рівненської
області.

Згідно п.1.2. договору для досягнення
мети договору, сторона-1 (ТзОВ
"Агрофірма Трипілля") надає стороні-2
(ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс") послуги з
обробітку землі та вирощування
сільськогосподарських культур,
визначені цим договором, а сторона-2
зобов'язується прийняти від сторони-1
такі послуги, оплатити їх та здійснити
подальше вирощування
сільськогосподарських культур та збір
урожаю.

Відповідно до п.1.2. вказаного договору,
сільськогосподарські культури, які
вирощуються за договором, визначаються
цим договором. Однак, договором не
визначено сільськогосподарські
культури, які вирощуються. Натомість,
предметом продажу за видатковою
накладної № РН-0000275 від 30.04.2013 р. є
пшениця озима (НЗВ), ріпак озимий (НЗВ)
та ячмінь озимий (НЗВ) (т.3, а.с.6-7).

Пунктом 5.1, 5.2 договору про обробіток
землі та вирощування
сільськогосподарських культур
встановлено, що ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс"
оплачує ТзОВ "Агрофірма Трипілля"
вартість наданих с/г послуг по
обробітку землі та вирощуванні с/г
культур, орієнтовна вартість яких
(послуг) складає 4 811410,36 грн. та не
передбачено (не встановлено)
додаткової оплати вартості відчуження
с/г посівів. Натомість, за видатковою
накладною № РН-0000275 від 30.04.2013р.
вартість 1 га пшениці озимої (НЗВ)
становить 3430,51 грн. без ПДВ, вартість 1
га ріпаку озимого (НЗВ) становить 6540
грн. без ПДВ, вартість 1 га ячменю
озимого (НЗВ) становить 2483,95 грн. без
ПДВ. А загальна вартість проданих с/г
культур (НЗВ) становить 4 811 410,36 грн.

Крім того, договір про обробіток землі
та вирощування сільськогосподарських
культур від 15.08.2012 рок втратив юридичну
силу.

Так, відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, або припинення цивільних
прав та обов`язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов`язками наділені обидві сторони
договору.

Приписами ст.627 ЦК України передбачено,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Суд звертає увагу, що договір від 01.07.2013
р., який є чинним дотепер, укладено
пізніше від договору 15.08.12 р.

Вказаний вище договір від 01.07.2013 р.
містить пункт 10.5 згідно якого після
підписання його всі попередні
переговори за ним, листування,
договори, які так чи інакше стосуються
предмету даного договору, втрачають
юридичну силу.

Посилання відповідача, що договір від
15.08.2012 р. є виконаним, а тому не може
втратити силу колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки, відповідно
до п.7.1 договору про обробіток та
вирощування сільськогосподарських
культур він набирає чинності з дня його
підписання сторонами і діє до 31 грудня
2013 року. У випадку невиконання
(неповного виконання) стороною
(сторонами) своїх обов'язків за цим
договором, термін дії цього договору
продовжується до повного виконання
стороною (сторонами) своїх обов`язків
за ним.

Водночас, оплата по ньому не проведена
і досі, а проведення обмолоту (збирання
урожаю) виконано позивачем, що свідчить
про те, що фактично земля з посівами не
передавалась відповідачу.

Посилання відповідача на угоду від
06.07.2013 р. (т.3, а.с.8) про відмову від права
власності на урожай судом першої
інстанції вірно не взято до уваги,
оскільки відповідно до вимог ст.207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Разом з тим, вказана угода не скріплена
печаткою ТОВ "Агрофірма Трипілля",
підписана сторонньою особою (президент
АП "Пан Курчак") та не уповноваженою
особою (помічник голови товариства з
фінансових питань).

При цьому, в угоді зазначено, що від
імені ТзОВ "Агрофірма Трипілля" її
укладено директором ОСОБА_11, який діє
на підставі статуту, а підписи під
угодою зазначені президента
агропромислової групи "Пан Курчак",
ОСОБА_12 та помічника голови товариства
з фінансових питань ОСОБА_13

Однак, як встановлено судом
апеляційної інстанції, станом на 06.07.2013
року директором ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" був ОСОБА_14, що
підтверджується Витягом з ЄДР.

Крім того, відповідно до довідки ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" від 02.06.2014р. № 02/06, в
трудових відносинах із ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 ТзОВ "Агрофірма Трипілля" не
перебувало та не перебуває, трудовий
договір товариством із вказаними
особами не укладався. Довіреність, інші
документи на представництво ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 від імені ТОВ "Агрофірма
Трипілля" у період із 22 травня 2013 року
по 02 червня 2014 року не видавались (т.21,
а.с.38).

Посилання апелянта/відповідача на те,
що вказані особи: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є
(були) уповноваженими особами на
укладення угоди від імені ТОВ
"Агрофірма Трипілля", оскільки вони
брали участь у переговорах при
укладені договору купівлі-продажу
часток статутного капіталу ТзОВ
"Агрофірма Трипілля" від 20.05.2013р. між
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (Продавці) з однієї
сторони та ОСОБА_11 (Покупець) з іншої
сторони є безпідставними з огляду на
таке.

Відповідно до наявного в матеріаліах
справи договору купівлі-продажу часток
статутного капіталу ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" від 20.05.2013р. (т.20, а.с.-15) вказані
особи були представниками фізичної
особи - покупця часток у статутному
капіталі товариства, а не ТзОВ
"Агрофірма Трипілля".

Згідно ч.1 ст.92 Цивільного кодексу
України, юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Відповідно Статуту ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" (т.21, а.с.39-46), затвердженого
загальними зборами учасників № 16 від
20.05.2013 року, державну реєстрацію якого
проведено державним реєстратором
Радивилівської РДА 20.05.2013 року, номер
запису І4000313, в редакції чинній на
момент укладення угоди від 06.07.2013р.,
виконавчим органом товариства є
директор, який уповноважений
представляти товариство у
правовідносинах з третіми особами,
вчиняти дії від імені товариства без
довіреності.

Відповідно до Витягу з ЄДР № 18769950 від
02.06.2014р. за запитом станом на 02.06.2014р.,
керівником (директором) ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" та уповноваженим вчиняти дії
від імені юридичної особи без
довіреності станом на 02.06.2014р. є ОСОБА_14,
якого було обрано на вказану посаду
22.05.2013р. (т.21, а.с.47-48).

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Вищезазначене підтверджує, що дана
угода від 06.07.2013р. ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" не укладалась.

Крім того, пунктом. 10.5 договору
поставки № 01/07/13 від 01 липня 2013 року
сторони договору - ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" та ТзОВ "Агрофірма
Трипілля" встановили, що після
підписання даного договору всі
попередні переговори за ним,
листування, договори, які так чи інакше
стосуються предмету даного договору,
втрачають юридичну силу.

Таким чином, договір про обробіток
землі та вирощування
сільськогосподарських культур від
15.08.2012 року в будь-якому випадку втратив
юридичну силу.

Апеляційний суд також зазначає, що дані
податкового обліку позивача та
відповідача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вказані документи не
опосередковують здійснення
господарських операцій в розумінні
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Аналогічна
правова позиція міститься у постанові
Вищого господарського суду України від
15.04.2014р. у справі №5009/1581/12.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Натомість,
скаржником не подано судовій колегії
належних та достатніх доказів, які
стали б підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду.
Посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає безпідставними, документально
необґрунтованими, такими, що належним
чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в
сукупності, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Рівненської
області ґрунтується на матеріалах і
обставинах справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні правові підстави для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014 року -
залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя
Коломис В.В.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Тимошенко О.М.