КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа№ 910/8322/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Хрипуна О.О.

за участю представників:

від позивача:Цитович К.М. - довіреність
№42 від 01.07.2014;

від відповідача: Завалішина Г.С. -
довіреність №25 від 26.12.2013;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Київського комунального об`єднання
зеленого будівництва та експлуатації
зелених насаджень "Київзеленбуд"

на рішення господарського суду міста
Києва від 22.05.2014

у справі № 910/8322/14 (суддя Сівакова В.В.),

за позовом Комунальної організації
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Інститут Генерального
плану міста Києва"

до Київського комунального об`єднання
зеленого будівництва та експлуатації
зелених насаджень "Київзеленбуд"

про стягнення заборгованості в сумі 45
259,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 у справі № 910/8322/14,
повний текст якого складено 27.05.2014,
позов Комунальної організації
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Інститут Генерального
плану міста Києва" до Київського
комунального об`єднання зеленого
будівництва та експлуатації зелених
насаджень "Київзеленбуд" про стягнення
заборгованості в сумі 45 259,93 грн. -
задоволено, а саме, стягнуто з
Київського комунального об'єднання
зеленого будівництва та експлуатації
зелених насаджень міста "Київзеленбуд"
на користь Комунальної організації
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) "Інститут Генерального
плану м. Києва" 41 751,65грн. - основного
боргу, 1 850,80 грн. - пені, 1 252,55 грн. -
збитків від зміни індексу інфляції та
404,93 грн. - 3% річних, 1 827,00 грн. - витрат по
сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідач, в
порушення взятих на себе за договором
№643Т12 від 12.03.2012, грошових зобов'язань,
не здійснив оплату, виконаних
позивачем робіт.

Крім того, в зв'язку з простроченням
відповідачем оплати, виконаних
позивачем робіт, судом першої
інстанції стягнуто з відповідача пеню,
інфляційні, 3% річних.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2014 у справі № 910/8322/14 - скасувати та
прийняти нове, яким в позові -
відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваного рішення, не
враховано, що, з огляду на укладену між
сторонами додаткову угоду №2 від 31.12.2013,
датою закінчення строку дії договору
та останньою датою для сплати коштів
відповідачем є 31.12.2014, а тому, строк
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором - не настав,
отже відсутні підстави для стягнення з
відповідача заборгованості, пені, 3%
річних та інфляційних втрат.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Київського комунального об`єднання
зеленого будівництва та експлуатації
зелених насаджень "Київзеленбуд" по
справі № 910/8322/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014
апеляційну скаргу Київського
комунального об`єднання зеленого
будівництва та експлуатації зелених
насаджень "Київзеленбуд" на рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2014 по справі №910/8322/14 прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 09.07.2014.

В судовому засіданні 09.07.2014 представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити, а
оскаржуване відповідачем рішення -
скасувати на підставі викладених в
апеляційній скарзі доводів, а також
зазначав, що затвердження кошторисних
призначень віддулось в березні 2014,
однак, враховуючи те, що додатковою
угодою №2 від 31.12.2013 сторони погодили,
що заборгованість за виконані
позивачем роботи буде погашена
позивачем після затвердження
кошторисних призначень у наступному
бюджетному періоді, то останнім днем
оплати виконаних позивачем робіт є
останній день бюджетного періоду -
31.12.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні 09.07.2014, з урахуванням
поданого 08.07.2014 через відділ
документообігу Київського
апеляційного господарського суду
відзиву на апеляційну скаргу, проти
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити її без задоволення, а
оскаржуване відповідачем рішення - без
змін.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 12.03.2012 між позивачем -
Комунальною організацією виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Інститут Генерального
плану м. Києва", як виконавцем, та
відповідачем - Київським комунальним
об'єднанням зеленого будівництва та
експлуатації зелених насаджень міста
"Київзеленбуд", як замовником, укладено
договір № 643Т12, відповідно до п. 1.1.
якого відповідач доручає, а позивач
бере на себе зобов'язання по виконанню
роботи з виготовлення
топографо-геодичної підоснови М 1:500 та
тополину М 1:2000 з червоними лініями
земельної ділянки по об'єкту:
реконструкція паркової зони навколо
озера "Тельбін" у Дніпровському районі
м. Києва (далі - роботи).

Згідно з п. 3.1. договору вартість робіт,
визначених в п. 1.1. договору, згідно з
протоколом погодження договірної ціни
(додаток № 1 до договору) та зведеним
кошторисом (додаток № 2 до договору)
складає 44 306,95 грн., здача-приймання
виконаних робіт здійснюється на
підставі акту здачі-приймання робіт (п.
5.2), відповідач здійснює оплату
виконаних робіт протягом 5 робочих днів
після підписання акту здачі-приймання
робіт (п.4.2.), строк дії договору
встановлено з моменту підписання до
повного виконання обов'язків за
договором, але не пізніше до 31.12.2012
(п.10.1).

03.12.2012 сторонами укладено додаткову
угоду № 1 до договору, відповідно до
якої сторони дійшли згоди, що вартість,
обумовлених договором робіт, становить
41 751,65 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання
виконаних робіт від 28.12.2012 позивач
повністю виконані роботи з
виготовлення топографо-геодичної
підоснови М 1:500 та тополину М 1:2000 з
червоними лініями земельної ділянки по
об'єкту: реконструкція паркової зони
навколо озера "Тельбін" у Дніпровському
районі м. Києва на суму 41 751,65 грн.
Матеріали проектної документації
задовольняють умовам договору і в
належному порядку оформлені. Робота
виконана і матеріали передані
замовнику по накладній.

29.12.2012 сторонами укладено додаткову
угоду № 2 до договору, відповідно до
якої сторони визначили, що загальна
вартість робіт за договором складає 41
751,65 грн. (п. 3.1) та виконані виконавцем у
2012 році роботи на суму 41 751,65 грн. будуть
оплачені у 2013 році після затвердження
річних кошторисних призначень (п.3.2).

Також даною угодою сторони дійшли
згоди внести зміни до п. 10.1. договору та
встановили, що договір діє до 31.12.2013 а у
частині розрахунків до повного
виконання сторонами передбачених
договором зобов'язань.

Однак, як зазначав позивач, відповідач
в порушення умов договору не сплатив в
обумовлені договором строки вартість
виконаних робіт, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 41 751,65 грн.

Надіслана 19.12.2014 позивачем
відповідачеві претензія від 19.12.2013
№05-1633 про сплату заборгованості за
договором № 643Т12 від 12.03.2013 в розмірі 41
751,65 грн. залишена останнім без
відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є не обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З урахуванням викладеного, колегією
суддів Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що на
виконання укладеного між позивачем та
відповідачем 12.03.2012 договору № 643Т12,
позивачем виконані роботи з
виготовлення топографо-геодичної
підоснови М 1:500 та тополину М 1:2000 з
червоними лініями земельної ділянки по
об'єкту: реконструкція паркової зони
навколо озера "Тельбін" у Дніпровському
районі м. Києва, на суму 41 751,65 грн., що
підтверджується підписаним 28.12.2012, без
будь-яких зауважень та заперечень
представником позивача та відповідача,
та скріпленим печатками юридичних осіб
- актом здачі-приймання виконаних
робіт.

Однак, в порушення взятих на себе
зобов'язань щодо оплати виконаних
позивачем за договором № 643Т12 від 12.03.2012
робіт, відповідач, у встановлений
договором термін, виконані позивачем
роботи на суму 41 751,65 грн. - не оплатив.

Надіслана 19.12.2013 позивачем
відповідачеві претензія від 19.12.2013
№05-1633 про сплату заборгованості за
договором № 643Т12 від 12.03.2013 в розмірі 41
751,65 грн. залишена останнім без
відповіді та задоволення.

З огляду на викладене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що в зв'язку порушенням взятих на себе
за договором зобов'язань щодо оплати
вартості виконаних позивачем робіт, у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість в сумі 41 751,65 грн., а тому,
позовна вимога про стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 41
751,65 грн. обґрунтована та підлягає
задоволенню

Крім того, місцевим господарським
судом з відповідача на користь
позивача стягнуто 1 850,80 грн. - пені, 1
252,55грн. - інфляційних втрат та 404,93 грн. -
3% річних.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Пунктом 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
випадку порушення встановлених цим
договором строків виконання робіт з
вини виконавця замовник стягує пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний прострочений день.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що відповідачем прострочено виконання
грошового зобов'язання за договором
№643 Т12 від 12.03.2012 - у встановлені
договором строки не сплачено вартість
виконаних позивачем робіт, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
стягнення з відповідача 1 850,80 грн. -
пені, 1 252,55грн. - інфляційних втрат та
404,93 грн. - 3% річних.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача про те, що строк оплати
виконаних позивачем робіт за договором
№643 Т12 від 12.03.2012 не настав, оскільки з
урахуванням укладеної між сторонами
додаткової угоди №2 від 31.12.2013 останній
день оплати відповідачем виконаних
позивачем робіт - 31.1.2.2014, відхиляються
судом до уваги з огляду на наступне.

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що 31.12.2013 між сторонами
укладено додаткову угоду № 2 за умовами
якої заборгованість за виконані роботи
станом на дату підписання цієї угоди
складає 41 751,65 грн. та буде погашена у
наступному бюджетному періоді, після
затвердження кошторисних призначень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк та термін можуть бути
визначені актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України
передбачено, що строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Як стверджував представник
відповідача та, що не заперечував
позивач в судовому засіданні 09.07.2014,
затвердження кошторисних призначень
на 2014 відбулось в березні 2014.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що в судовому засіданні 09.07.2014
встановлено, що затвердження
кошторисних призначень на 2014 відбулось
в березні 2014, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що строк оплати
відповідачем, виконаних позивачем за
договором №643 Т12 від 12.03.2012 робіт -
настав, однак, оскільки відповідачем
оплату виконаних позивачем робіт не
здійснено, суд дійшов висновку, що
відповідачем допущено порушення умов
договору та ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України щодо належного
виконання зобов'язання з оплати
виконаних робіт, а тому, позовні вимоги
Комунальної організації виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) "Інститут Генерального
плану м. Києва" обґрунтовані та
правомірно задоволені місцевим
господарським судом.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського
комунального об`єднання зеленого
будівництва та експлуатації зелених
насаджень "Київзеленбуд" на рішення
господарського суду міста Києва від
22.05.2014 у справі № 910/8322/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 у справі № 910/8322/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8322/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

О.О. Хрипун