ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 липня 2014 р. Справа №
903/417/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів", с. Старий
Яричів, Кам'янка - Бузький район,
Львівська область

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід", м. Луцьк

про стягнення 618576,16грн. заборгованості
та курсової різниці

Суддя Слободян П.Р.

Секретар судового засідання Коваль О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сініцина Н. В., Рак В. М. -
представники (довіреність у справі)

від відповідача: Опришко Т. П. -
директор; Самчук О. В. - представник
(довіреність у справі),

Суть спору: позивач - товариство з
обмеженою відповідальністю "Яричів", с.
Старий Яричів, Кам'янка - Бузький район,
Львівська область звернувся в
господарський суд з позовною заявою до
відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід", м. Луцьк, в якій просить
стягнути 412000,00грн поворотної
фінансової допомоги.

Представником відповідача було надано
заперечення на позовну заяву від
27.05.2014року, в якому останній проти
позову заперечує, обґрунтовуючи тим,
що згідно договору № 1-ф від 22.04.2008року
ТзОВ "Яричів" безпідставно вимагає
виконання умов зазначеного договору,
адже термін його виконання ще не
настав, оскільки, 11.11.2010року сторонами
був підписаний додаток № 4 до договору
№1-ф від 22.04.2008 року, в якому зазначено,
що відповідач зобов'язаний повернути
безпроцентну фінансову допомогу в
грудні 2016року.

Представник позивача з запереченням
відповідача не погоджуються з тих
підстав, що ОСОБА_6, зі сторони ТзОВ
"Яричів", додаток №4 до договору №1-ф від
22.04.2008року не підписував.

Позивачем подана заява про збільшення
розміру позовних вимог № 03/06-01 від
03.06.2014р., в якій останній просить
стягнути з відповідача 412000,00грн
заборгованості, 206576,16грн. суму курсової
різниці по відношенню до долара США,
12371,52грн судового збору.

5 червня 2014 року позивачем ТзОВ "Яричів"
подано клопотання № 03/06-02 від 03.06.2014р.
про долучення документів до справи, в
якому останній стверджує, що додаток №
4 до договору про надання поворотної
фінансової допомоги № 1-ф від 22.04.2008р.,
підписаний невстановленою і невідомою
для ТзОВ "Яричів" особою, так як
відсутня розшифровка підпису особи.

Відповідач в додаткових поясненнях до
відзиву на позовну заяву від 01.07.2014р.
повідомив, що зі сторони ТзОВ "Яричів"
додаток № 4 від 11.11.2010р. до договору № 1-ф
від 22.04.2008р. підписаний ОСОБА_7, який на
той момент був одним із засновників
ТзОВ "Яричів" із часткою у статутному
капіталі 40%, окрім того, ОСОБА_7 займав
посаду виконавчого директора. Позивач
не оспорив дійсність вказаної угоди. На
додатку № 4 від 11.11.2010р. міститься
печатка ТзОВ "Яричів", даний факт вказує
на те, що додаток було підписано з
відома та за згодою директора, окільки
він є єдиною особою яка несе
відповідальність за зберігання та
використання печаток та штампів на
підприємстві.

Розглянувши позов по суті,
проаналізувавши документи додані до
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, враховуючи
фактичні обставини справи, суд дійшов
висновку, що в позові необхідно
відмовити, виходячи з наступного:

19 травня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яричів", с.
Старий Яричів Кам'янка-Бузького району
Львівської області (Позикодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід", м. Луцьк (Позичальник) було
укладено договір про надання
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги №1-ф.

Зазначений договір з боку позикодавця
було підписано генеральним директором
ОСОБА_6, а з боку позичальника
директором товариства Опришко Тарасом
Пилиповичем, скріплений печатками
господарюючих суб'єктів.

У відповідності до умов п.п. 2.1, 3.1, 3.2.
цього договору Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яричів"
зобов'язалось передати у власність
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" на поворотній безоплатній
основі та без сплати процентів за
користування грошові кошти в сумі
2000000,00грн., котрі Позичальник
зобов'язався повернути в строк до
31.12.2010р. включно шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Позикодавця (п. 4.1 угоди).

Додатком № 4 до договору про надання
поворотної фінансової допомоги № 1-ф
від 22.04.2008р. було внесено зміни про
наступне:

1. Станом на 01.11.2010р. розмір поворотної
фінансової допомоги, яка була надана
стороні 2 (ТзОВ "Схід - Захід") та
залишається неповернутою становить
902000,00грн.

2. Сторона 2 (ТзОВ "Схід - Захід")
зобов'язується повернути стороні 1
(ТзОВ "Яричів") поворотну фінансову
допомогу, передбачену п. 1 даного
додатку, у наступні строки: повне
повернення фінансової допомоги -
грудень 2016р. включно.

Як вбачається з тексту додатку № 4 до
договору про надання поворотної
фінансової допомоги № 1-ф від 22.04.2008р. з
боку позикодавця його було підписано
генеральним директором ОСОБА_6, а з боку
позичальника директором товариства
Опришко Тарасом Пилиповичем,
скріплений печатками господарюючих
суб'єктів.

Однак, позивач в клопотанні № 03/06-02 від
03.06.2014р. стверджує, що додаток № 4 до
договору про надання поворотної
фінансової допомоги № 1-ф від 22.04.2008р.,
підписаний невстановленою і невідомою
для ТзОВ "Яричів" особою, так як
відсутня розшифровка підпису особи.

В той же час, відповідач стверджує, що
додаток № 4 до договору про надання
поворотної фінансової допомоги № 1-ф
від 22.04.2008р. підписаний виконавчим
директором ОСОБА_7

Разом з тим, в своєму письмовому
поясненні від 04.06.2014р. (а.с. 129) та в
судовому засіданні 01.07.2014р. ОСОБА_7
пояснив, що з 2008 року по грудень 2010 року
він був учасником ТзОВ "Яричів" та
займав посаду виконавчого директора.
Додаток № 4 до договору про надання
поворотної фінансової допомоги № 1-ф
від 22.04.2008р. підписаний ОСОБА_8 як
виконавчим директором в межах
повноважень Статуту та доручень,
виданих генеральним директором
товариства. Надати копії документів, що
підтверджують його повноваження не має
можливості, тому, що він вже довгий час
не працює в ТзОВ "Яричів".

У відповідності із ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки; підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочинів
передбачені, зокрема, ст. ст. 215 ЦК
України. За приписами даної статті
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Як уже зазначалося вище, при розгляді
справи судом встановлено, що спірна
додаткова угода № 4 від 11.11.2010р. з боку
ТзОВ "Яричів" була підписана виконавчим
директором ОСОБА_7 та скріплена
печаткою товариства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюється печаткою.

Отже, печатка, згідно ч. 2 ст. 207 ЦК
України, є обов'язковим реквізитом
договору та підтверджує повноваження
особи на укладення угоди.

Пунктом 3.4.1 Інструкції про порядок
видачі міністерствам та іншим
центральним органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил
провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних
майстерень, виготовлення печаток і
штампів затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11 січня 1999 року N17 встановлено, що
відповідальність і контроль за
дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів господарської діяльності.
Печатки і штампи повинні зберігатися в
сейфах або металевих шафах.

Матеріали справи не містять доказів
звернення керівника позивача з заявою
про викрадення або втрату печатки до
органів Внутрішніх справ України, а
тому, врахувавши положення ч. 3 ст. 92 ЦК
України, відповідно до яких орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень, суд
дійшов висновку про те, що скріпивши
своєю печаткою додаток № 4 від 11.11.2010р.
позивач визнав і схвалив дії особи
ОСОБА_7./, яка підписала угоду.

Аналогічна правова позиція наведена в
постановах Вищого господарського суду
України від 13.01.2011 у справі № 38/371, від
07.09.2011р. у справі № 05/87/24-92.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Враховуючи приписи законодавства та
встановлені обставини, суд не вбачає
підстав для задоволення позову та
вважає недоведеними і
необґрунтованими вимоги позивача.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

В даному випадку, з врахуванням
викладеного вище, суд дійшов висновку,
що відповідачем у справі належним
чином доведено та представлено
відповідні докази в підтвердження
обставин, що стали підставою для
відмови від позову.

Враховуючи наведене, в позові
необхідно відмовити.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 92,
202, 203, 204, 207, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 629ст. ст. 32, 33,
34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення

складено 09.07.2014

Суддя
П. Р. Слободян