ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 р.
Справа № 914/1901/14

За позовом: Дочірнього підприємства
«Зееландія», м. Бровари, Київська
область

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК», м.Трускавець,
Львівська область

про стягнення заборгованості за
договором поставки № 11312 від 01.01.2012р. в
сумі 582 383, 49 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Довгополов А.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: Меркулов Б.О. -
представник за довіреністю від 01.04.2014р.

На розгляд господарського
суду Львівської області Дочірнім
підприємством «Зееландія» подано
позов до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 11312 від 01.01.2012р. в сумі 582 383, 49 грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 30.05.2014р.
прийнято справу до розгляду та
призначено на 16.06.2014р.

В судовому засіданні 16.06.2014р.
оголошено перерву до 01.07.2014р.

23.06.2014р. від позивача надійшло
клопотання (вх. № 27083/14), в якому позивач
просить подальший розгляд справи
проводити без участі його представника
за наявними матеріалами справи. В
судовому засіданні 16.06.2014р. представник
позивача позовні вимоги підтримував,
просив позов задоволити повністю.

В судовому засіданні 01.07.2014р.
представник відповідача не заперечує
існування заборгованості перед
позивачем за договором поставки № 11312.
Підтримує подану ним заяву (вх. № 25960/14
від 16.06.2014р.) про визнання позовних
вимог, а саме: суму основного боргу з
врахуванням індексу інфляції в сумі 556
812,48 грн., 21 361,25 грн. - пені та 4 209,76 грн. -
3% річних.

В судовому засіданні 01.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Проаналізувавши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

01.01.2012р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір поставки № 11312
(далі за текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
постачальник (позивач у справі)
зобов'язується (поставляти) у
зумовлені строки покупцеві (відповідач
у справі) товар, а покупець
зобов'язується приймати товар і
сплачувати за нього певні грошові суми.

Предметом поставки є визначений товар
в кількості та асортименті згідно
заявок покупця (п.1.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору,
постачальник постачає товар
відповідно до поданих покупцем заявок,
а покупець зобов'язується приймати
такі товари та своєчасно сплачувати їх
вартість.

На виконання умов Договору
позивачем було поставлено, а
відповідачем отримано товар на
загальну суму 527 046,30 грн., що
підтверджується видатковою накладною
від 12.12.2013р. № 15869 на суму 56 707,32 грн.,
видатковою накладною від 13.12.2013р. № 16033
на суму 61 172,52 грн., видатковою накладною
від 25.12.2013р. № 16656 на суму 107 819,76 грн.,
видатковою накладною від 10.01.2014р. № 190
на суму 114 904,80 грн., видатковою
накладною від 10.01.2014р. № 205 на суму 17 150,40
грн., видатковою накладною від 30.01.2014р.
№ 1217 на суму 14 845,20 грн., видатковою
накладною від 03.02.2014р. № 1290 на 31 197,00
грн., видатковою накладною від 06.02.2014р.
№ 1461 на суму 19 863,00 грн., видатковою
накладною від 24.02.2014р. № 2308 на суму 74 950,80
грн. та видатковою накладною від
13.03.2014р. № 3296 на суму 28 435,50 грн., що
підписані та скріпленими печатками
сторін без жодних застережень.

Враховуючи положення п.6.1.-.6.2.
Договору, оплата здійснюється в
національній валюті України в розмірі
повної вартості поставлено товару
шляхом банківського переказу на
поточний рахунок Постачальника,
вказаний у реквізитах у Договорі.
Покупець повинен сплатити за
поставлений товар не пізніше 30
календарних днів з дати поставки
товару постачальником.

Відповідач покладені на нього
зобов'язання щодо оплати отриманого
товару по даних видаткових накладних
за Договором не виконав, у зв'язку з чим
у нього заборгованість в сумі 527 046,30
грн., яка визнається відповідачем.

Позивачем була направлена
відповідачу Претензія 08.04.2014р. вих. №
14-125 щодо сплати заборгованості за
Договором поставки від 01.01.2012 року № 11312
в сумі 1 750 849,09 грн. Яка була частково
оплачена відповідачем.

Крім цього, в матеріалах справи
міститься Акт звірки взаємних
розрахунків за Договором, де станом на
15.04.2014р. заборгованість у відповідача
перед позивачем за поставлений товар
становить 1 429 838,75 грн. та 339 445,83 грн.
сума штрафу, пені, індексу інфляції та
неустойки відповідно до претензії №
14-125 від 08.04.214р. Даний акт підписаний
сторонами та скріплений печатками.

За неналежне виконання умов
Договору позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 21 361,25 грн., 3%
річних в сумі 4 209,76 грн. та інфляційні
втрати в сумі 29 766,18 грн., які
визнаються відповідачем.

Доказів повного погашення
заборгованості станом на день розгляду
справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
купівлі-продажу (поставки) в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари)в сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу
України вказує на те, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Матеріалами справи підтверджено факт
поставки продукції згідно Договору та
існування заборгованості в сумі 527 046,30
грн., що, вбачається з видаткових
накладних, підписаних та скріплених
печатками сторін без жодних
застережень, та визнається
відповідачем, що підтверджується
заявою (вх. № 25960/14 від 16.0.62014р.). Факт
проведення відповідачем повної оплати
вартості поставленого позивачем
товару підтверджений не був.

Таким чином, суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
Договором в сумі 527 046,30 грн., оскільки
такі обґрунтовані та підтверджені
матеріалами справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення сума 3%
річних у розмірі 4 209,76 грн. та
інфляційні втрати в сумі 29 766,18 грн., що
визнаються відповідачем, нараховані
правомірно і підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відповідно до п.7.3. Договору у разі
несплати вартості товару покупцем у
строк, установлений п.6.2. Договору,
постачальник має право стягнути з
покупця пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого Товару за кожен день
прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало були виконати.

Заявлена позивачем до стягнення пеня в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
в сумі 21 361,25 грн., яка визнається
відповідачем, нарахована правомірно і
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог повністю.

Судові витрати, на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 179, 193, 230, 232, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 15, 509, 526, 530, 549,
599, 610-612, 625, 626, 627, 629, Цивільного кодексу
України, та ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю (82200, Львівська
область, м.Трускавець, вул. Стебницька,
буд. 73; ідентифікаційний код юридичної
особи 19096149) на користь Дочірнього
підприємства «Зееландія» (07400, Київська
область, м. Бровари, вул. Виробнича, буд.
8; ідентифікаційний код юридичної особи
32628672) 582 383,49 грн. заборгованості, а
саме: 527 046,30 грн. - заборгованість за
поставлений товар, 21 361,25 грн. - пені, 4
209,76 грн. - 3% річних, 29 766,18 грн.
інфляційних втрат та 11 647,68 грн.
витрати по сплаті судового збору

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено 07.07.2014
року.

Суддя
Коссак С.М.