ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" липня 2014 р.Справа № 916/2209/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Група компаній
„Вектор"

до Державнього підприємства „Одеська
залізниця", в особі Служби вагонного
господарства

про визнання недійсними окремих
положень договору

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача Кіташевський Д.А. -
довіреність

від відповідача не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю „Група компаній
„Вектор" (далі - Позивач) звернулось до
Господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
„Одеська залізниця", в особі Служби
вагонного господарства (далі -
Відповідач) про визнання недійсним
положення п. 5.2.3 Договору на охорону від
25.02.2014 № ОД/В-14-77НЮ.

Відповідач позов не визнав, з
підстав викладених у відзиві на позов
від 01.07.2014р.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив:

25.02.2014 року між позивачем (Виконавець)
та відповідачем („Замовник") за
наслідками проведення конкурсних
державних закупівель у порядку
передбаченому Законом України „Про
здійснення державних закупівель" (у
редакції закону 663-VII від 24.10.2013 р.) було
укладено договір на охорону №
ОД/В-14-77НЮ.

Відповідно до п. 1.1 цього договору
позивач зобов'язується надавати
послуги з охорони територій та об'єктів
конкретно визначених структурних
підрозділів ДП „Одеська залізниця".

Відповідно до розділу 10 Договору
„Термін дії договору" у відповідності
зі змістом пропозиції конкурсних
торгів, договір набирає чинності з
моменту підписання та діє до 31.12.2014
року.

Як стверджує позивач, на виконання
зобов'язань згідно з договором ТОВ
„Група компаній „Вектор" з 25.02.2014 по
теперішній час належним чином виконує
свої договірні зобов'язання, що
підтверджують підписані обома
сторонами по Договору акти
прийому-здачі наданих послуг.

14.05.2014р. позивачем отримано
повідомлення № В-07/422 від 30.04.2014 року,
відповідно до якого начальник Служби
вагонного господарства ДП Одеської
залізниці (який діє на підставі
Довіреності № 212 від 02.01.2014 р),
посилаючись на п. 5.2.3. Договору,
припиняє дію Договору з 01.06.2014 р. у
зв'язку з припиненням необхідності в
користуванні послугами Виконавця.

15.05.2014р. Службою вагонного господарства
ДП „Одеська залізниця" було отримано
лист від позивача з повідомленням про
незгоду на розірвання вищезазначеного
договору, на що було отримано
повідомлення про припинення доступу
співробітників Виконавця до охорони
об'єктів починаючи з 01.06.2014 р.

Положенням п. 5.2.3. розділу 5 „Права
сторін" Договору передбачено, що у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами „Виконавця",
„Замовник" має право достроково
припинити дію договору шляхом письмово
повідомлення про це „Виконавця" не
менш ніж за один місяць.

Позивач просить суд визнання
недійсним положення п. 5.2.3 Договору на
охорону від 25.02.2014 № ОД/В-14-77НЮ,
посилаючись на наступне:

Діючим законодавством України не
передбачено такий спосіб припинення
зобов'язань, передбачених договором як
припинення дії договору. З чого,
позивач робить висновок, що така
істотна умова Договору, як строк дії
договору, укладеного в результаті
перемоги у конкурсі державних
закупівель послуг охорони, не може
змінюватись.

Крім того, позивач вважає, що договором
передбачені вичерпні випадки коли
сторони можуть в односторонньому
порядку розірвати договір, а п. 5.2.3. не
відноситься до цих випадків.

Позивач також стверджує, що п. 5.2.3
Договору, суперечить пункту 4.2.1 цього ж
договору, згідно із яким Відповідач
зобов'язався прийняти послуги
виконавця щодо охорони у встановлений
сторонами час дії договору.

Таким чином, ТОВ „Група компаній
„Вектор" вважає, що наявність п.5.2.3. у
договорі порушує законні права та
інтереси оскільки надає право ДП
„Одеська залізниця" без пояснення будь
яких об'єктивних причин відмовитися
від виконання зобов'язань передбачених
договором від 25.02.2014 року.

Відповідач із посиланням на статті 67, 179
Господарського Кодексу України, статтю
627 Цивільного кодексу України вказує на
те, що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (зобов'язань),
що не суперечать законодавству
України, з урахуванням вимог актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. При цьому, зміст
Договору від 25.02.2014р. № ОД/В-14-77НЮ
визначався сторонами саме на основі
вільного волевиявлення, а не
примірного чи типового договору, або ж
договору про приєднання.

Відповідач також зазначає, що право на
розірвання договору про надання
послуг, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору,
встановлено статтею 907 Цивільного
кодексу України.

Заслухавши пояснення сторін надані під
час розгляду справи та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного:

Однією із загальних засад цивільного
законодавства України є свобода
договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Ч. 1 ст. 13 ЦК України передбачено, що
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

В той же час, ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України
встановлено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК
України.

Аналогічні положення містить і ГК
України.

У підпункті 5.2.3 пункту 5.2 Договору від
25.02.2014 встановлено право Відповідача, у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами Позивача,
достроково припинити дію договору
шляхом письмового повідомлення про це
виконавця не менше ніж за один місяць.

Судом встановлено, що Відповідач
скористався вказаним правом, та листом
від 30.04.2014 № В-07/422 повідомив
ТОВ „Група компаній „Вектор" про
припинення Договору від 25.02.2014р. з
01.06.2014р.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Суд не приймає довід Позивача про
невідповідність змісту підпункту 5.2.3
пункту 5.2 Договору від 25.02.2014 нормам
частини п'ятої статті 40 Закону України
"Про здійснення державних
закупівель", частини третій статті 180,
статті 188 Господарського кодексу
України, статті 627, 631, 651, 652 Цивільного
кодексу України, з огляду на
наступне.

Згідно із частиною п'ятою статті 40
Закону України "Про здійснення
державних закупівель" від 01.06.2010 № 2289-VI,
з змінами внесеними Законом України
від 08.07.2011 № 3681-VI, який діяв
на момент укладення Договору від 21.02.2014,
умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції (у тому числі ціни
за одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім окремо визначених випадків.

Тобто, вказаною нормою встановлено,
по-перше, заборону на зміну умовами
договору про закупівлю змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції, а, по-друге,
заборону на зміну істотних умов після
підписання договору.

Проте, позивач не надав суду доказів, що
в його пропозиції конкурсних торгів
було визначено інший порядок
припинення дії Договору.

Отже, у даному випадку, законодавчі
вимоги щодо заборони на зміну умовами
договору про закупівлю змісту (умов)
пропозиції конкурсних торгів були
дотримані.

Слід також зазначити, що право
Відповідача, як замовника послуг, на
дострокове припинення дії договору не
є зміною суттєвої умови, оскільки
йдеться не про зменшення чи збільшення
(продовження) строку його дії, а в
загалі про припинення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 525,
частин першої та третьої статті 651
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Таким чином, вказані норми, які є
диспозитивними, встановлюють право
сторін передбачити у договорі
можливість односторонньої відмови від
зобов'язання.

При цьому, зазначені норми
кореспондуються із приписами частин
першої та другої статті 598 Цивільного
кодексу України, що встановлюють
можливість припинення зобов'язання на
підставах та у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема,
й на вимогу однієї із сторін.

Частиною першою статті 907 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Отже, сторони Договору від 25.02.2014 були в
праві передбачити в ньому умови щодо
дострокового припинення його дії
(розірвання, припинення зобов'язання) у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами Позивача,
шляхом письмового повідомлення про це
виконавця не менше ніж за один місяць,
тобто шляхом односторонньої відмови
Відповідача від договору. А відтак,
безпідставним є посилання у позовній
заяві на неможливість, у даному
випадку, розірвання договору в
односторонньому порядку, а
також на відсутність такого способу
припинення зобов'язань, як припинення
дії договору, та на не віднесення
вказаної умови до вичерпних випадків
одностороннього розірвання
встановлених цим договором. При цьому,
умова про одностороннє дострокове
припинення, передбачена у підпункті
5.2.3 пункту 5.2 Договору від 25.02.2014, не
суперечить пункту 4.2.1 цього ж договору,
який встановлює обов'язок Відповідача
прийняти послуги виконавця щодо
охорони у встановлений сторонами час
дії договору, оскільки цей обов'язок
припиняється разом із договором.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
визнання недійсним положення п. 5.2.3
Договору на охорону від 25.02.2014 №
ОД/В-14-77НЮ є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню у повному
обсязі з покладенням на позивача
витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, в
порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя
Демешин О.А.