КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р. Справа№ 910/8391/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги № 176 від 05.05.2014 року публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» та
апеляційної скарги б/ч, б/н
житлово-будівельного кооперативу
«Будівельник-13» на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року

у справі № 910/8391/13 (головуючий суддя -
Літвінова М. Є., судді - Картавцева Ю.В.,
Полякова К.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал»

до житлово-будівельного
кооперативу «Будівельник-13»

про стягнення 91 767,78 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Радченко Ю.О.,

від відповідача: Алексєєв П.М. -
керівник, Євдоченко Н.Д.

ВСТАНОВИВ:

29.04.2013 року публічне акціонерне
товариство «Акціонерна компанія
«Київводоканал» звернулося до
господарського суду м. Києва з позовом
до житлово-будівельного кооперативу
«Будівельник-13» про стягнення 91 767,78
грн, що становить 88 602,39 грн - сума
основного боргу за надані послуги з
водопостачання та водовідведення, 1 647,63
грн - пеня, 120,00 грн - інфляційні втрати, 1
397,76 грн - 3% річних (а.с.5-8, т.1).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 року позовні вимоги
позивача задоволено частково. Стягнуто
з житлово-будівельного кооперативу
«Будівельник-13» на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» 6 409,93 грн
боргу, 671,48 грн пені, 134,64 грн 3 % річних та
144,32 грн в повернення судового збору.
Припинено провадження в частині
основного боргу у розмірі 1 185,98 грн В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач - ПАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал» 08.05.2014 року подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 23.04.2014 року частково та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «АК «Київводоканал» щодо
стягнення з житлово-будівельного
кооперативу «Будівельник-13»
заборгованості в сумі 91 767,78 грн
задовольнити в повному розмірі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не повно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки, викладені у
рішенні суду, не відповідають дійсним
обставинам справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач - ЖБК «Будівельник-13» 07.05.2014
року подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року частково в частині
задоволення позову та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову повністю.

Апелянт, в апеляційній скарзі зазначає
про те, що судом не повно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки, викладені у рішенні
суду, не відповідають дійсним
обставинам справи. Апелянт звертає
увагу, що судом неповно з'ясовано
обставини справи щодо способу
визначення обсягів стоків гарячого
водопостачання та правомірності
застосування способу визначення
обсягів споживання відповідно до норм
споживання.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерна
компанія «Київводоканал» прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні за участю
представників сторін на 14.07.2014 року
(а.с.91-95, т.3).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
апеляційну скаргу ЖБК «Будівельник-13»
прийнято до провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні за
участю представників сторін на 14.07.2014
року (а.с.80-83, т.3).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
апеляційні провадження за
апеляційними скаргами ПАТ «Акціонерна
компанія «Київводоканал» та ЖБК
«Будівельник-13» об'єднано в одне
апеляційне провадження (а.с.103-104, т.3).

У судовому засіданні 14.07.2014 року
представники ЖБК «Будівельник-13»
підтримали вимоги апеляційної скарги,
заперечили доводи позивача.

Представник ПАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал» підтримав вимоги
апеляційної скарги, заперечив доводи
відповідача.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

14.07.2000 року між сторонами у справі було
укладено договір № 8290/4-14 на послуги з
водопостачання та водовідведення,
відповідно до умов якого позивач
(постачальник за договором)
зобов'язався забезпечити абоненту
(відповідач у справі) постачання питної
води та прийняти від абонента
каналізаційні стоки, а абонент
зобов'язався оплатити надані послуги
на умовах зазначеного договору та
Правил користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах та селищах
України, затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 року, зареєстрованих в Мінюсті
України 22.07.1994 року за № 165/374 (далі
Правила № 65), (які діяли на момент
укладення договору та втратили
чинність з 18.10.2008 року), Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України (Правила №190),
які діють на час надання спірних послуг
та розгляду спору.

Облік води, порядок розрахунків та
вартість послуг визначено договором у
розділі 3, та зокрема, згідно з п. 3.1
облік поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, і
якщо водолічильники відсутні,
постачальник визначає інший спосіб
обліку використаної води, передбачений
Правилами (п.3.3 договору).

Кількість стічних вод, які надходять в
каналізацію, визначається за кількістю
води, що надходить із комунального
водопроводу та інших джерел
водопостачання, згідно до показників
водолічильника, а при його відсутності
- за узгодженням з постачальником, за
діючими нормами, або іншим засобом,
передбаченим Правилами (п.3.4 договору).

Відповідно до п. п. 3.6, 3.7 договору оплата
вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у 5 термін з дня направлення
постачальником платіжного документу
до банківської установи абонента; за
згодою постачальника оплата може
здійснюватися іншими способами, що не
суперечать чинному законодавству
України.

Сторони визначили строк дії договору -
цей договір є безстроковим, діє на весь
час надання послуг (п. 5.1. договору).
Договір підписано сторонами без
заперечень чи застережень. Підписи
повноважних представників сторін
засвідчено печатками юридичних осіб,
сторін за договором. В силу умов п.5.1
договору останній набрав чинності з
моменту його підписання сторонами. За
твердженням представників сторін,
присутніх в судовому засіданні, на час
розгляду спору в суді змін до договору
не вносилося.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання за договором про
надання послуг з водопостачання та
водовідведення, згідно якого, в силу
статті 901 ЦК України, одна сторона
зобов'язується за завданням другої
сторони надати послугу з постачання
води (п.1.1 договору), яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а друга
сторона (абонент за договором)
зобов'язується оплатити надані
послуги, якщо інше не встановлено
договором. За змістом даної норми
Цивільного кодексу України договір про
надання послуг - це консенсуальний,
двосторонній та оплатний договір.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один
суб'єкт господарського зобов'язання
повинен вчинити певну дію на користь
іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626 ЦК України
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Предметом розгляду у даній справі є
заборгованість по оплаті послуг з
водопостачання та водовідведення за
період з 01.03.2011 року по 30.09.2012 рік.
Позивач стверджує, що відповідач не
виконав умови договору № 8290/4-14 від
14.07.2000 року, не оплатив вартості послуг
з постачання води та приймання стічних
вод за вказаний період повністю і його
борг на час подання позову становив 91
767,78 грн, в тому числі: 88 602,39 грн боргу по
оплаті послуг, 120,00 грн інфляційні
втрати за несвоєчасну оплату, 1 397,76 грн -
3% річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України та 1 647,63 грн пені, нарахованої в
порядку п. 4.2 договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що за період з
01.03.2011 року по 30.09.2012 року відповідачу
були надані послуги з водопостачання
та водовідведення на загальну суму 248
416,14 грн, відповідачем сплачено 159 813,75
грн, однак в порушення умов договору
відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання в частині повної та
своєчасної сплати вартості спожитих
послуг, що призвело до виникнення
заборгованості у розмірі 88 602,39 грн, що
включає вартість послуг з постачання
питної води та приймання її стоків;
вартість послуг з постачання питної
води, що йде на підігрів та приймання
стоків питної води, що йде на підігрів,
однак не надав чіткого розмежування
заборгованості по наданих послугах, а
саме заборгованості відповідача по
оплаті послуг з постачання питної води
та приймання її стоків, по оплаті
послуг з постачання води, що йде на
підігрів і стоків такої води.

Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на безпідставність
нарахування позивачем заборгованості
за холодну воду, яка використовується
для приготування гарячої води, та її
стоків, оскільки договором не
регулюються такі відносини сторін і у
відповідача на балансі не перебувають
теплові пункти (бойлери).

Місцевий господарський суд, ухвалами
від 16.10.2013 року, від 23.10.2013 року
зобов'язав позивача надати
обґрунтований розрахунок
заборгованості по кожному коду
абонента окремо (постачання питної
води; питної води, що йде на підігрів,
стоків питної води; стоків питної води,
що йде на підігрів) з визначенням
періоду, кількості спожитих послуг,
тарифу, суми оплати за кожен місяць
окремо та суми заборгованості, на які
нараховано пеню, відсотки та
інфляційні втрати.

З метою правильності визначення
обсягів наданих позивачем послуг, суд,
ухвалою від 06.11.2013 року призначив
судово-бухгалтерську експертизу на
вирішення якої винесені питання: в
якому обсязі та на яку суму
документально підтверджується факт
поставки ПАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал» холодної води та
приймання стічних вод ЖБК
«Будівельник-13» згідно Договору на
послуги водопостачання та
водовідведення №8290/4-14 від 14.07.2000 за
кодом 2-792 за період з 01.03.2011 по 30.09.2012, за
кодом 2-50792 за період з 01.03.2011 по 30.09.2012?; в
якому обсязі та на яку суму
документально підтверджується факт
поставки ПАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал» питної води, що йде на
виготовлення гарячої води ЖБК
«Будівельник-13» згідно Договору на
послуги водопостачання та
водовідведення №8290/4-14 від 14.07.2000 за
кодом 2-50792 за період з 01.03.2011 по 30.09.2012?; в
якому розмірі документально
підтверджується сплата ЖБК
«Будівельник-13» послуг з постачання
холодної води та приймання стічних вод
згідно Договору на послуги
водопостачання та водовідведення
№8290/4-14 від 14.07.2000 за кодом 2-792 за період
з 01.03.2011 по 30.09.2012, за кодом 2-50792 за
період з 01.03.2011 по 30.09.2012?; в якому
розмірі документально підтверджується
сплата ЖБК «Будівельник-13» послуг з
постачання питної води, що йде на
виготовлення гарячої води згідно
Договору на послуги водопостачання та
водовідведення №8290/4-14 від 14.07.2000 за
кодом за кодом 2-50792 за період з 01.03.2011 по
30.09.2012?; яка сума заборгованості ЖБК
«Будівельник-13» перед ПАТ «АК
«Київводоканал» за спожиту холодну
воду за Договором на послуги
водопостачання та водовідведення
№8290/4-14 від 14.07.2000 за кодом 2-792 за період
з 01.03.2011 по 30.09.2012?; яка сума
заборгованості ЖБК «Будівельник-13»
перед ПАТ «АК «Київводоканал» за
прийняті позивачем стічні води за
Договором на послуги водопостачання та
водовідведення №8290/4-14 від 14.07.2000 за
кодом 2-792 за період з 01.03.2011 по 30.09.2012 та
за кодом 2-50792 за період з 01.03.2012 по
30.09.2012?; яка сума заборгованості ЖБК
«Будівельник-13» перед ПАТ «АК
«Київводоканал» за спожиту питну воду,
що йде на виготовлення гарячої води за
Договором на послуги водопостачання та
водовідведення №8290/4-14 від 14.07.2000 за
кодом 2-50792 за період з 01.03.2011 по 30.09.2012?.
Однак матеріали справи повернуто
експертною установою без виконання,
оскільки сторони відмовилися від
оплати експертизи, як пояснили
представники в судовому засіданні при
розгляді апеляційних скарг, за
відсутності коштів.

З метою забезпечення правильного
вирішення спору місцевий
господарський суд правомірно та
обґрунтовано поклав на сторони
обов'язок доказування наявності
заборгованості за спірний період та
ухвалами суду від 23.10.2013 року, від 17.01.2014
року, від 26.02.2014 року зобов'язав сторони
провести звірку взаєморозрахунків
станом на день вирішення спору.

На виконання зазначених ухвал суду
сторони представили Зведений акт
звірки (а.с.25-26, т.3), з якого вбачається,
що сторони не дійшли згоди щодо
визначення обсягів послуг, вартості
послуг та наявності заборгованості за
спірний період.

З представлених в матеріалах справи
пояснень та заперечень сторін на
Зведений акт звірки вбачається, що
позивач наполягає на правомірність
включення до вартості послуг за
спірним договором послуги з постачання
холодної води, що йде на підігрів.
Відповідач стверджує, що договором,
який укладено між сторонами такі
послуги не передбачено, також що
позивач безпідставно включає дані
послуги до зобов'язань відповідача, що
позивач необґрунтовано включає до
наданих йому послуг послуги надані
іншим споживачам (ЖЕК-210,ЖЕК-201, ЖЕК-205).

Статтею 19 Закону України «Про питну
воду та питне водопостачання»
встановлено, що послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору.

Згідно частини 1 статті 67 ГК України,
статей 11, 626 ЦК України договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Відносини підприємства з
іншими підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

Згідно вимог ст.ст. 628, 629 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
враховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ними за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

При цьому, матеріали справи не містять
належних доказів наявності на балансі
відповідача теплових пунктів
(бойлерів), на які постачалась питна
вода для підігріву. Навпаки,
представленими в матеріалах справи
Рішенням господарського суду м. Києва
по справі № 59/68 від 19.08.2011 року,
Постановою Київського апеляційного
господарського суду м. Києва від 28.09.2011
року по справі № 59/68, які набрали
законної сили та мають, відповідно
вимог ст. 35 ГПК України, преюдиційне
значення для розгляду даної справи,
доведено, що ЖБК «Будівельник-13» не має
на балансі та/або в користуванні
бойлера, який слугує для виготовлення
гарячої води для споживачів у будинках,
що обслуговує відповідач. Дане
підтверджується також, представленими
в матеріалах справи Схемою
абонентської теплотраси, що
знаходиться на балансі відповідача
(а.с.56, т.2) та Актом розмежування меж
балансової належності тепломереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін (а.с.57, т.2), договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 7560360 від 01.06.1999 року, копію якого
долучено до відзиву на апеляційну
скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про
теплопостачання» основними
обов'язками споживача теплової
енергії, зокрема є своєчасне укладання
договору з теплопостачальною
організацією на постачання теплової
енергії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пунктом 2.1 Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, затвердженими наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 37 від 19.02.2002 встановлено, що
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
«Про питну воду та питне
водопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.1 вказаних Правил визначено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
основі показів засобів обліку.

Згідно пункту 5.1 Правил облік
відпущеної питної води та прийнятих
стоків здійснюється виробником і
споживачами засобами вимірювальної
техніки, які занесені до Державного
реєстру або пройшли державну
метрологічну атестацію.

Вузли обліку повинні розташовуватись
на мережі споживача, як правило, на межі
балансової належності мереж виробника
та споживача, або за згодою виробника в
приміщеннях, розташованих
безпосередньо за зовнішньою стіною
будівлі в місці входу водопровідного
вводу (п. 5.2 Правил).

Зняття показів засобів обліку
здійснюється представником виробника
у присутності споживача або самим
споживачем (п. 5.21 Правил).

З аналізу укладеного між сторонами
договору № 8290/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення від
14.07.2000 року вбачається, що його умовами
не передбачено надання позивачем
послуг з постачання питної води для
потреб гарячого водопостачання і
вказаний договір не передбачає
обов'язку відповідача сплачувати за
послуги з постачання холодної води, що
використовується для виготовлення
гарячої води.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.
Ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються центральними
органами виконавчої влади,
національними комісіями, що здійснюють
державне регулювання у відповідних
сферах, та органами місцевого
самоврядування, відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що споживач зобов'язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору; оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом; у
разі несвоєчасного здійснення
платежів за житлово-комунальні послуги
сплачувати пеню у встановлених законом
чи договором розмірах.

Судом встановлено, що позивач є
виробником та постачальником послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, а АЕК «Київенерго» - є
виробником та постачальником послуг з
опалення та підігріву питної води.
Таким чином, споживання АЕК
«Київенерго» послуги з водопостачання
має здійснюватись на підставі договору
з ВАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал».

Умовами договору №8290/4-14 на
послуги водопостачання та
водовідведення від 14.07.2000 року не
регулюється постачання позивачем
відповідачу холодної води для
виготовлення гарячої води, облік якої
здійснюється за приладом обліку,
встановленим на водопровідному вводі
до бойлеру, якому присвоєно інший
абонентський номер.

В матеріалах справи відсутні, а
сторонами не надано доказів на
підтвердження факту договірного
врегулювання з відповідачем
відповідних відносин, а стягнення
оплати послуг з підігріву води
тепловими пунктами, що не належать ЖБК
«Будівельник -13», не відповідає
законодавству - Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилам користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення від 27.06.2008 р. № 190.

Твердження позивача, що надання
відповідачу води, що використовується
для виготовлення гарячої та холодної
води є єдиним видом послуг з
водопостачання, спростовується тим, що
предметом договору №8290/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення від
14.07.2000 року є забезпечення відповідача
постачанням саме питної води, а не води,
що використовується для виготовлення
гарячої та холодної води.

Відповідно до п. 2, 6 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630, централізоване
постачання гарячої води - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги з
централізованого постачання гарячої
води повинні відповідати вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці розбору.

Згідно з п. 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопо стачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом Мініс
терства з питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008р.,
суб'єкти господарювання, у яких теплові
пункти перебувають на балансі або яким
вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Відтак, гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води.

Нормами ст. 275 ГК України передбачено,
що за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання. Відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Гаряча та перегріта вода є продукцією
енергопостачальника та/або виробника,
а споживачем холодної води, як
складової гарячого водопостачання, є
виробник та/або постачальник енергії.

Варто зазначити, що розпорядження
Київської міської державної
адміністрації (Виконавчого органу
Київської міської ради) «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію» містять інформацію про те, що
тарифи на теплову енергію, що
виробляється АК «Київенерго» та ЗАТ
«Енергогенеруюча компанія
«Дартеплоцентраль» для відпуску
балансоутримувачам теплових пунктів, у
тому числі житлово-експлуатаційним
організаціям, вже враховують вартість
теплової енергії, виробленої на ТЕЦ,
витрати на її виробництво на котельнях
та вартість транспортування до
теплових пунктів, а в інших випадках -
до межі балансової належності та
витрати на постачання юридичним
особам.

Механізм формування тарифу на гарячу
воду передбачений постановами
Кабінету Міністрів України № 955 від
10.07.2006 року «Про затвердження Порядку
формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води» та
№ 869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги». Так,
зокрема, у пунктах 18, 70 постанови
Кабінету Міністрів України № 869 від
01.06.2001 року зазначається про те, що
холодна вода входить до вартості
гарячої води.

У відповідності до розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 27.01.1997 року № 80 «Про
порядок розрахунків за
житлово-комунальні послуги», від 06.01.2000
року № 12 «Про вдосконалення
розрахунків за житлово-комунальні
послуги» у м. Києві з метою прискорення
надходження платежів населення за
житлово-комунальні послуги на рахунки
підприємств - постачальників
запроваджено порядок розрахунків за
спожиті послуги (в тому числі з
гарячого водопостачання) із залученням
посередника - комунального
підприємства «Головний
інформаційно-обчислювальний центр» (КП
«ГІОЦ»), якого уповноважено
здійснювати розщеплення платежів
населення за житлово-комунальні
послуги (в тому числі з гарячого
водопостачання) на складові цих послуг.
На виконання наведених розпоряджень КП
ГІОЦ розщеплює отримані від населення
платежі за комунальні послуги з
гарячого водопостачання на його
складові: на теплову енергію
(використану для підігріву) та на питну
холодну воду, кошти за схемою
розщеплення поступають на рахунок ВАТ
«АК «Київводоканал».

За даних обставин колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла до висновку, що позивач не є
особою, яка надає відповідачу послуги з
гарячого водопостачання, як
самостійного різновиду енергії
(продукції).

Умовами укладеного між сторонами
договору №8290/4-14 від 14.07.2000 року, на який
посилається позивач, як на підставу
позову, не передбачено надання
позивачем послуг з постачання питної
води для потреб гарячого
водопостачання і вказаний договір не
передбачає обов'язку відповідача
сплачувати за послуги з постачання
холодної води, що використовується для
виготовлення гарячої води. Додаткової
угоди про постачання холодної води для
потреб гарячого водопостачання між
позивачем та відповідачем не укладено.

Колегія суддів звертає увагу, також на
наступне. В порушення умов договору (п.
п. 3.2, 3.3, 3.4, договору) при визначені
заборгованості відповідача за надані
послуги позивач посилається на
показники, зафіксовані в Актах зняття
показань з приладів обліку, які
складено та підписано з іншими
споживачами (ЖЕК- 201, ЖЕК-205, ЖЕК-210)
(а.с.47-52, т.1), які не можуть бути прийняті
судом як належні та допустимі докази
визначення обсягу води, що спожито
відповідачем.

Не може бути прийнято судом як належне
і нарахування відповідачу обсягів
споживання без врахування показників
лічильників, у відповідності до п. 3.3
договору, в інший спосіб обліку, який
застосовується лише у разі якщо
відсутні водолічильники, однак
лічильники на межі балансової
належності бойлерів встановлено, що
підтверджено матеріалами справи та не
заперечено сторонами. З пояснень
позивача ним застосовано
розрахунковий спосіб обліку з причин
неможливості доступу до приладів
обліку, що суперечить умовам договору
та Правил № 190.

Враховуючи наведене, керуючись
вимогами ст.ст. 33,34 ГПК України, колегія
дійшла висновку, що позивачем не
доведено належними доказами
правомірність та обґрунтованість
визначення обсягів наданих послуг з
постачання питної води та стоків, а
відтак і наявності заборгованості
відповідача за спірний період, тому
позовні вимоги в сумі 88 602,39 грн,
задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача інфляційних втрат, 3 %
річних, пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань не підлягають до
задоволення, оскільки мають похідний
характер від основного зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, однак рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року у справі № 910/8391/13 прийнято
за неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, а відтак підлягає скасуванню
частково з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволені позову
повністю.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
апелянтів.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року у справі № 910/8391/13 залишити
без задоволення.

2. Апеляційну скаргу
житлово-будівельного кооперативу
«Будівельник-13» на рішення
господарського суду міста Києва від
23.04.2014 року у справі № 910/8391/13
задовольнити частково.

3.Рішення господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 року у справі № 910/8391/13
скасувати частково.

4. В позові відмовити повністю.

5. Справу № 910/8391/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
А.О. Мальченко

В.Г. Суховий