ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

14 липня 2014 року
Справа № 913/1460/14

Провадження №19/913/1460/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восток-Запоріжжя",
м.Запоріжжя

до відповідача Приватного
акціонерного товариства "Лугцентрокуз
ім.С.С.Монятовського", м.Луганськ

про стягнення 69859 грн 45 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Дрожанова
О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: Корягіна Є.С. -
представник, довіреність № 18 від 09.01.2014.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Восток-Запоріжжя"
звернулося до господарського суду
Луганської області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Лугцентрокуз ім.С.С.Монятовського" про
стягнення заборгованості за договором
№ 1701/1 від 17.01.2014 у сумі 69632 грн 42 коп., 3%
річних у сумі 45 грн 79 коп., пені в сумі 181
грн 24 коп.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 06.06.2014 було
порушено провадження у справі та її
розгляд призначений на 23.06.2014.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 17.06.2014 розгляд
справи перенесений на 07.07.2014.

Клопотанням б/н від 07.07.2014 представник
відповідача повідомив, що 06.06.2014 за
платіжним дорученням № 003211
підприємством була повністю сплачена
сума заборгованості в розмірі 69632 грн 42
коп. та просив суд припинити
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 07.07.2014 розгляд
справи був відкладений на 14.07.2014.

Позивач не скористався своїм правом на
участь в судовому засіданні 14.07.2014, яке
передбачене ст.22 Господарського
процесуального кодексу України, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином
рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач письмово відзив на позовну
заяву не подав, звернувся до суду з
клопотанням про залучення до
матеріалів справи додаткових
документів, а саме листування з
позивачем стосовно належного
зарахування сплачених коштів. Це
клопотання було задоволено судом, всі
документи долучені до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 14.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Восток-Запоріжжя"
(позивач, постачальник) та Приватним
акціонерним товариством "Лугцентрокуз
ім.С.С.Монятовського" (відповідач,
покупець) 17.01.2014 був укладений договір
№ 1701/1, за умовами якого
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець прийняти
і оплатити наступні
товарно-матеріальні цінності:
феросплави, чавун, кольорові метали
(товар) (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору ціна на товар
встановлюється за домовленістю сторін
і вказана у виставлених
рахунках-фактурах.

Вартість упаковки, маркування,
доставки, а також податок на додану
вартість включаються в ціну товару (п.2.2
договору).

Відповідно до п.3.1 договору строки
поставки товару, вказуються в
специфікаціях до договору по кожній
партії товару.

Датою поставки товару вважається дата
оформлення товарно-транспортної
накладної (п.3.4 договору).

Згідно п.4 договору оплата за товар
здійснюється банківським переводом на
розрахунковий рахунок постачальника в
наступному порядку: відстрочка платежу
протягом 30 днів з моменту отримання
товару покупцем, якщо інше не
передбачено підписаною сторонами
специфікацією.

Відповідно до п.7.3 договору за
порушення строків оплати товару
покупець сплачує постачальнику
неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочки, від суми невиконаних
зобов'язань за кожен день прострочки
виконання зобов'язань і за весь її
період.

До договору була підписана
специфікація № 1, в якій сторони
визначили найменування товару -
феросіліцій ФС 45ДСТУ 4127-2002, алюміній
АК5М2ГОСТ 1583-93, Чавун ПЛ2ГОСТ 805-95,
одиницю його виміру - тона.

На виконання умов договору та
специфікації до нього позивач поставив
відповідачу у січні 2014 року товар на
загальну суму 139264 грн 83 коп., який
відповідачем оплачений частково в сумі
69632 грн 41 коп., внаслідок чого за ним
виникла заборгованість в сумі 69632 грн 42
коп.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача з даним позовом до
суду.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань) є, зокрема,
договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами по справі договір
№ 1701/1 від 17.01.2014 є договором поставки,
до якого слід застосовувати відповідні
положення Господарського та
Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського
кодексу України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій
стороні - покупцеві товар (товари),
а покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1
ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.664 Цивільного кодексу
України передбачено, що обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент: 1)
вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законі інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства тощо.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу
України, зокрема, встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.4 договору сторони передбачили, що
розрахунки за поставлений товар
здійснюються банківським переводом на
розрахунковий рахунок постачальника в
наступному порядку: відстрочка платежу
протягом 30 днів з моменту отримання
товару покупцем, якщо інше не
передбачено підписаною сторонами
специфікацією.

12.03.2014 позивач звертався до відповідача
з претензією № 784 (а.с.22), відповіддю на
яку № 0128 від 12.03.2014 останній гарантував
здійснити оплату до 31 березня 2014 року.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання, тобто
- неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару
відповідачу за договором № 1701/1 від
17.01.2014 підтверджений матеріалами
справи, в т.ч. видатковими накладними
(а.с.15-16), довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(а.с.17-18), рахунками на оплату (а.с.19-20) та
відповідачем не оспорюється.

Як було встановлено під час розгляду
справи та підтверджено відповідачем
документально платіжним дорученням №
003211 від 03.06.2014 останнім після звернення
позивача з даним позовом до суду (27.05.2014)
було сплачено позивачу 69632 грн 42 коп.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи викладене провадження у
справі в частині стягнення
заборгованості в сумі 69632 грн 42 коп.
підлягає припиненню на підставі п.11 ч.1
ст.80 Господарського процесуального
кодексу України з віднесенням на
відповідача судового збору в цій
частині.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення
з відповідача пені за період з 19.05.2014 по
26.05.2014 в сумі 181 грн 24 коп. суд зазначає
наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу
України передбачає відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим кодексом, іншими
законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено,
що пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідальність покупця у вигляді
сплати неустойки у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за порушення
строків оплати товару сторони
передбачили в п.7.3 договору.

Суд, перевіривши, наданий позивачем
розрахунок пені за період з 19.05.2014 по
26.05.2014 в сумі 181 грн 24 коп. (а.с.12), вважає
його неправильним, але оскільки суд
обмежений заявленим позивачем
періодом та розміром пені, до стягнення
підлягає пеня в сумі 181 грн 24 коп.

Обґрунтованим є наступний розрахунок:
69632,42 (сума боргу)*8(кількість днів
прострочення)*9,5 (облікова ставка
НБУ)*2/365/100=289 грн 98 коп.

Враховуючи викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача за період з
19.05.2014 по 26.05.2014 в сумі 181 грн 24 коп. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню
повністю, оскільки наданий позивачем
розрахунок пені (а.с.12) зроблений
відповідно до діючого законодавства, з
урахуванням умов договору № 1701/1 від
17.01.2014 та даних первинних документів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачена відповідальність за
порушення грошового зобов'язання, так,
за цією нормою Цивільного кодексу
України боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача 3% річних за період 19.05.2014 по
26.05.2014 в сумі 45 грн 79 коп. є
обґрунтованою.

Враховуючи викладене, позов підлягає
задоволенню частково.

Судовий збір покладається на
відповідача, згідно ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України
"Про судовий збір" сплачена сума
судового збору повертається в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.7 ст.84 Господарського
процесуального кодексу України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету. Водночас в
абз.3 п.п.5.2 п.5 пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що про таке повернення
зазначається в резолютивній частині
судового рішення, яким закінчується
розгляд справи по суті.

При зверненні з позовом до суду
позивачем було сплачено за платіжним
дорученням № 88 від 05.05.2014 судовий збір у
сумі 3323 грн 28 коп., в той час як
відповідно до приписів ст.4 Закону
України "Про судовий збір", виходячи з
заявленої суми 69859 грн 45 коп., повинно
було бути сплачено 1827 грн 00 коп., тобто
існує переплата судового збору в сумі
1496 грн 28 коп.

Таким чином, позивачу з Державного
бюджету України слід повернути зайво
сплачений судовий збір у сумі 1496 грн 28
коп.

Керуючись ст.ст.49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Восток-Запоріжжя" до
Приватного акціонерного товариства
"Лугцентрокуз ім.С.С.Монятовського"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Лугцентрокуз
ім.С.С.Монятовського", вул.Фрунзе, б.107,
корпус 14, м.Луганськ, ідентифікаційний
код 13392898, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Восток-Запоріжжя",
вул.Нижньодніпровська, б.8, м.Запоріжжя,
ідентифікаційний код 36911825, 3% річних у
сумі 45 грн 79 коп., пеню в сумі 181 грн 24
коп., судовий збір у сумі 1827 грн 00 коп.,
про що видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині
стягнення заборгованості в сумі 69632 грн
42 коп. припинити.

4. Повернути з державного бюджету
України Приватному акціонерному
товариству "Лугцентрокуз
ім.С.С.Монятовського", вул.Фрунзе, б.107,
корпус 14, м.Луганськ, ідентифікаційний
код 13392898, судовий збір у сумі 1496 грн 28
коп., який сплачений за платіжним
дорученням № 88 від 05.05.2014 у розмірі 3323
грн 28 коп., оригінал якого знаходиться в
матеріалах справи № 913/1460/14.

Повернення судового збору
здійснюється на підставі даного
рішення, підписаного та засвідченого
гербовою печаткою господарського суду.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.07.2014.

Суддя
Т.В.Косенко