ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 липня 2014 р.
Справа № 902/926/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем", м.Київ

до: Професійно-технічного училища № 35
Вінницької області Чечельницького
району с.Ольгопіль, с.Ольгопіль,
Чечельницький район, Вінницька область

про стягнення 17 277,01 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання
Німенко О.І.

За участю представників

позивача: Гопта В.Г., довіреність № 12
від 08.01.2014 р., паспорт серії НОМЕР_1
виданий Ленінським РВ УМВС України у
Вінницькій області.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем" подано позов до
Професійно-технічного училища № 35
Вінницької області Чечельницького
району с.Ольгопіль про стягнення 86 242,73
грн заборгованості, з яких 85 368,00 грн
боргу, 755,45 грн пені, 119,28 грн 3 % річних в
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
№ 1460 від 26.10.2013 р. в частині проведення
оплати.

Ухвалою суду від 02.07.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/926/14 та призначено її до розгляду на
16.07.2014 р.

В засідання суду представник
відповідача не з'явився, документів
витребуваних ухвалою від 02.07.2014 р. не
подав, причин неявки та неподання
доказів не повідомив, хоча про дату, час
та місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином -
вказаною вище ухвалою, яка надсилалась
рекомендованою кореспонденцією
отримання якої 08.07.2014 р. уповноваженим
представником відповідача
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення №
255 наявним в матеріалах справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

26.10.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем" (Виконавець) та
Професійно-технічним училищем № 35
Вінницької області Чечельницького
району с.Ольгопіль (Замовник) було
укладено договір № 1460 відповідно до
п.1.1 якого Замовник доручає, а
Виконавець зобов'язується надати
послуги по гідрохімічному очищенню
системи опалення будівлі гуртожитку
Ольгопільського технічного училища №
35 (а.с.7-9, т.1).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили
його суму у розмірі 85 368,00 грн.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що
кінцевий термін оплати Замовником
прийнятих послуг з урахуванням п.3.2
здійснюється не пізніше 31.05.2014 р.

Відповідно до п.4.2.6 Договору Замовник
зобов'язаний своєчасно прийняти та
оплатити надані послуги.

Як вбачається із матеріалів справи
Виконавець надав послуги згідно умов
Договору від 26.10.2013 р. № 1460 на загальну
суму 85 368,00 грн, що стверджується
обопільнопідписаними сторонами актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 05.11.2013 р. та довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт (витрат)
від 05.11.2013 р. (а.с.10-19, т.1).

Доказом того, що послуги зазначені в
акті приймання виконаних будівельних
робіт та довідці про вартість
виконаних будівельних робіт (витрат)
від 05.11.2013 р. надані саме на умовах
договору від 26.10.2013 р. № 1460 є посилання
на даний договір в самому акті та
довідці, які містяться в матеріалах
справи.

Так як відповідач не здійснив
розрахунків з позивачем за виконані
роботи в строки передбачені п.3.3
Договору, останній звернувся до
відповідача з вимогою № 386 від 08.04.2014 р.
про оплату наданих послуг сумі 85 368,00
грн, яка ним залишена без відповіді та
оплати (а.с.20-22, т.1).

Борг в розмірі 85 368,00 грн та відсутність
проведення оплати зі сторони
відповідача зафіксовано в довідці
позивача від 11.07.2014 р. № 683.

Непроведення відповідачем оплати за
надані позивачем послуги слугувало
підставою звернення останнього з даним
позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Беручи до уваги зміст договорів
укладених між сторонами, характер
взятих на себе сторонами зобов'язань,
суд дійшов висновку про те, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору про надання послуг,
регулювання яких здійснюється в главі
63 "Послуги. Загальні положення",
ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

З врахуванням викладеного позовні
вимоги щодо стягнення заборгованості в
сумі 85 368 грн 00 коп. з відповідача за
надані послуги згідно договору № 1460
від 26.10.2013 р. є правомірними та
обґрунтованими, оскільки відповідають
умовам договору та чинному
законодавству, а тому підлягають
повному задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
119,28 грн 3 % річних та 755,45 грн пені за
період з 01.06.2014 р. по 17.06.2014 р. за
результатами чого суд дійшов наступних
висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 6.4 Договору при
несвоєчасній оплаті Замовником
вартості виконаних Виконавцем послуг
Замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день перевищення терміну сплати
від суми неперерахованих коштів.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, 3 % річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинного
законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку
пені, 3 % річних судом не виявлено
помилок з врахуванням чого вказані
вимоги задовольняються судом в
заявленому розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду будь-яких належних та
допустимих доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
боргу, 3 % річних та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст.49 ГПК України.

16.07.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Професійно-технічного
училища № 35 Вінницької області
Чечельницького району с.Ольгопіль,
вул.Ватутіна, 52, с.Ольгопіль,
Чечельницький район, Вінницька
область, 24830 (ідентифікаційний код -
02539789) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відновлення
інженерних систем", пл.Солом'янська, 2,
оф.609, м.Київ, 03035 (ідентифікаційний код -
37080909) - 85 368 грн 00 коп. - боргу, 755 грн 45 коп.
- пені, 119 грн 28 коп. - 3 % річних, 1 827 грн 00
коп. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 липня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул. Ватутіна, 52,
с.Ольгопіль, Чечельницький район,
Вінницька область, 24830.