ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 922/1911/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальності "Торговий дім
Агродар", м. Харків до 3 - я особа, яка
не Публічного акціонерного товариства
"Реал-банк", м. Харків заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державна
податкова інспекція у Київському
районі м. Харкова Головного управління
міндоходів у Харківської області, м.
Харків про стягнення 282 364,00 грн. за
участю представників:

позивача - Феленко С.О. (дов. № 1 від
01.07.2013 р.)

відповідача - Кабанової М.В. (дов. № 60
від 10.06.2014 р.)

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальності "Торговий дім
Агродар", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Реал-банк" (надалі -
Відповідач) на користь Державної
податкова інспекція у Київському
районі м. Харкова Головного управління
міндоходів у Харківської області
(надалі - третя особа) грошові кошти в
сумі 282 354,00 грн. в рахунок виконання
податкового зобов'язання Позивача по
сплаті податку на прибуток в бюджет за
2014 рік.

Представник Позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримує та
просить суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник Відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечує та просить суд відмовити у їх
задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився. Про причини
своєї неявки суд не повідомив. Вимоги
ухвал суду не виконав. Відомості щодо
належного повідомлення про день та час
розгляду справи, на момент слухання, в
матеріалах справи відсутні.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

«30» вересня 2013 року між ТОВ «ТД
Агродар» та ПАТ «РЕАЛ БАНК» був
укладений договір банківського
рахунку №445/08-1/БТ, відповідно до якого
Позивачу був відкритий рахунок
№652.

Відповідно до п. 1.1. Договору Банк
відкриває Клієнту поточний рахунок в
національній та іноземній валютах для
зберігання коштів Клієнта і
зобов'язується здійснювати
розрахунково-касове обслуговування
Клієнта за Рахунками відповідно до
вимог чинного законодавства України,
банківських правил
(нормативно-правових актів
Національного банку України,
внутрішніх положень Банку тощо) та умов
цього Договору, а Клієнт зобов'язується
своєчасно здійснювати оплату наданих
Банком послуг, здійснювати операції за
Рахунками відповідно до вимог чинного
законодавства України, банківських
правил та умов цього Договору.

Згідно п. 2.1. Договору Клієнт здійснює
операції за Рахунком на підставі
платіжних інструментів, включаючи
розрахунково-касові документи, які
передбачені чинним законодавством
України та банківськими правилами.

У відповідності до п.2.2. Договору Клієнт
надає розрахункові документи до Банку
на паперових носіях або у вигляді
електронних розрахункових документів,
використовуючи програмно-технічні
комплекси «Банк-Клієнт».

Переказ та списання грошей з Рахунка
Клієнта здійснюється Банком з
урахуванням залишку грошових коштів на
початок дня та поточних надходжень на
його Рахунок протягом операційного дня
(п. 2.3 Договору).

Розрахунково-касові документи Банк
приймає та виконує в день їх
надходження за умови, що вони були
надані в період операційного часу та
оформлені у відповідності до вимог
законодавства України (п.2.4 Договору).

Відповідно до п.2.6. Договору обмеження
прав Клієнта щодо розпорядження
грошовими коштами на рахунку не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду у випадках та в порядку,
передбаченому законодавством України.

Станом на 04 березня 2014 року залишок
коштів Позивача на його рахунку в Банку
складав 2 520 354,41 гривень (два мільйони
п'ятсот двадцять тис. триста п'ятдесят
чотири грн. 41 коп.), що підтверджується
банківською випискою по рахунку за
04.03.2014 р. Після 04.03.2014 р. і до
теперішнього часу від Банку не було
отримано жодних банківських виписок по
вказаному рахунку Позивача, незважаючи
на неодноразові звернення Позивача та
умови Договору.

11 березня 2014 р. Позивач на адресу Банку
відповідно до умов Договору надіслав
лист з проханням провести платіжне
доручення №249 від 11.03.2014 р. про сплату
податку на прибуток в бюджет за 2014 рік у
сумі 282364,00 грн. Також Банку було надане
відповідне платіжне доручення №249 на
суму 282364,00 грн.

29.04.2014 року на адресу ТОВ «ТД Агродар»
від ДПІ у Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області надійшла
податкова вимога № 645-25 від 23.04.2014 року,
згідно якої станом на 22.04.2014 року сума
податкового боргу ТОВ «ТД Агродар» за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
становить 282346, 02 грн. (двісті вісімдесят
дві тисячі триста сорок шість грн. 02
коп.).

Дослідивши матеріали справи, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
Позивача слід відмовити в повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до Постанови Правління
Національного банку України № 295 від 21
травня 2014 р. про початок здійснення
процедури ліквідації ПАТ „РЕАЛ БАНК"
та призначення уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію ПАТ „РЕАЛ БАНК" -
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Кадирова
Владислава Володимировича.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладання
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафу, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Згідно ч.2 ст. 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду на ліквідацію:
припиняються всі повноваження органів
управління банку (загальних зборів,
спостережної ради і правління (ради
директорів)) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Якщо в банку, що ліквідується,
здійснювалася тимчасова
адміністрація, з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку тимчасова
адміністрація банку припиняється;
банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси; строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав;
припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку; відомості
про фінансове становище банку
перестають бути конфіденційними чи
становити банківську таємницю;
укладення правочинів, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону; втрачають чинність
публічні обтяження чи обмеження на
розпорядження (у тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку.
Накладення нових обтяжень чи обмежень
на майно банку не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Статтею 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що кошти, одержані в
результаті ліквідації та реалізації
майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо
заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом;
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності); інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом; вимоги за
субординованим боргом.

Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено певний порядок погашення
вимог кредиторів, в період здійснення
ліквідаційної процедури банка, у
зв'язку з чим виконання платіжних
доручень про перерахування коштів на
підставі договору банківського
рахунку є не можливим, оскільки це
фактично є погашенням вимог кредитора
в порушення порядку, встановленого
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який не припускає задоволення вимог
окремих кредиторів у індивідуальному
порядку поза межами ліквідаційної
процедури.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 31.07.2013 р. по справі №
922/637/13-г.

Крім того, обраний Позивачем спосіб
захисту цивільного права не відповідає
ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, що
також є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Таким чином, позивачем доведено
наявність заборгованості відповідача,
однак у зв'язку з введенням тимчасової
адміністрації не має жодних правових
підстав для погашення заборгованості.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі задоволення позовних
вимог, витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача, оскільки
спір доведено до суду не з вини
Відповідача.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129
Конституції України, статтею 1, 85, 167
Господарського кодексу України,
керуючись Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя(підпис) І.П. Жигалкін