ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 910/9175/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги
О.М.,суддівКостенко Т.Ф., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скаргиПублічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз", м. Київна
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 рокуу
справі господарського суду міста
Києваза позовомДочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.
КиївдоПублічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз", м.
Київпростягнення 19 454 785,92 грн.

за участю представників

позивача: Левченко О.Є.,

відповідача: Шикеринець Р.І.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі за текстом - ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України")
звернулась до господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
(далі за текстом - ПАТ "Укртрансгаз") про
стягнення заборгованості за Договором
про закупівлю товару за державні кошти
№ з15/11-142/1/11-482 від 25.08.2011 року
розмірі 19 454 785,92 грн., з яких: 18 619 336, 30
грн. основного боргу, 18 619, 34 грн.
інфляційних втрат, 816 830, 28 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 року залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 року
позовні вимоги задоволено частково:
присуджено до стягнення з ПАТ
"Укртрансгаз" на користь ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" 17 102 900, 02
грн. основної заборгованості, 18 619, 34
грн. збитків від інфляції, 816 830, 28 грн. 3 %
річних та судовий збір; в частині
стягнення з відповідача 1 516 436, 28 грн.
частини основної заборгованості
провадження у справі було припинено на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що вимоги позивача про стягнення з
відповідача боргу, інфляційних та 3 %
річних за поставлену продукцію по
оплаті за договором є обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню (у зв'язку з
частковим зарахуванням зобов'язань
шляхом заліку зустрічної однорідної
вимоги в розмірі 1 516 436, 28 грн.), оскільки
факт поставки позивачем товару і
заборгованості відповідача
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема, актом
приймання продукції по кількості та
якості від 12.10.2011 року, який підписано
представниками обох сторін та
скріплено їх печатками без жодних
зауважень щодо кількості, якості
товару або строків його поставки, при
цьому, товар в порушення умов договору
повністю та своєчасно оплачено не було
і відповідач не надав доказів на
підтвердження виконання належним
чином своїх зобов'язань щодо
добровільної сплати основного боргу.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, ПАТ "Укртрансгаз"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.04.2014 року в частині стягнення 17 102 900, 02
грн. основної заборгованості, 18 619, 34
грн. збитків від інфляції, 816 830, 28 грн. 3 %
річних та судового збору і прийняти в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог; в іншій
частині - судові акти залишити без змін.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
відзиву на касаційну скаргу подано не
було.

Розпорядженням від 24.06.2014 року № 03-05/882
сформовано наступний склад колегії
суддів: головуючий суддя - Сибіга О.М.,
судді - Костенко Т.Ф., Яценко О.В.

В судовому засіданні представник
відповідача просив касаційну скаргу
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
10.12.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.04.2014 року в частині стягнення 17 102 900, 02
грн. основної заборгованості, 18 619, 34
грн. збитків від інфляції, 816 830, 28 грн. 3 %
річних та судового збору і прийняти в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог; в іншій
частині - судові акти залишити без змін,
а представник позивача проти доводів
касаційної скарги заперечував та
просив залишити її без задоволення, а
судові акти попередніх інстанцій - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 25.08.2011 року
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" (постачальник) та ДК
"Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України"
(покупець) було укладено Договір про
закупівлю товару за державні кошти №
з15/11-142/1/11-482 (далі за текстом -
Договір), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується на протязі
5 робочих днів з моменту укладення
цього Договору поставити покупцю
товари (Вузли до турбін (запасні
частини до газоперекачувального
агрегату типу ГТК-10), зазначені в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною даного Договору, а покупець
прийняти і оплатити такі товари. Ціна
договору становить 18 619 336, 30 грн., у тому
числі ПДВ - 3 103 222, 72 грн. (п. п. 1.1, 3.1
Договору).

Порядок здійснення оплати погоджено
сторонами в розділі 4 Договору, згідно з
п. 4.1 якого розрахунки проводяться
шляхом оплати покупцем фактично
поставленої партії товарів після
пред'явлення постачальником рахунка на
оплату товару протягом 45-ти
календарних днів після дати поставки
кожної партії товару. Датою поставки
товару (його партії), а також моментом
переходу права власності та ризиків на
товар - є момент передачі товару
постачальником уповноваженій особі
покупця за додатковою накладною.
Розрахунки здійснюються у
безготівковій формі із застосуванням
платіжних доручень.

Покупець, зокрема, зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати за поставлені товари.
Постачальник зобов'язаний забезпечити
поставку товару разом з документами,
передбаченими Договором, у строки,
встановлені Договором (п. п.6.1, 6.3
Договору).

У разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань за
Договором сторони несуть
відповідальність, передбачену
законами та цим Договором (п. 7.1
Договору).

В п. 10.1 Договору передбачено, що
останній набирає чинності з дня його
підписання сторонами та діє до 31.12.2011
року, а в частині гарантійних
зобов'язань та розрахунків - до повного
виконання.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, на виконання
умов Договору ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" поставила ПАТ
"Укртрансгаз" товар, загальна вартість
якого становила 18 619 336, 30 грн., однак ПАТ
"Укртрансгаз" вказаний товар не
оплатило, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість на вказану
суму.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
звернулась до ПАТ "Укртрансгаз" з
претензією № 31/19-1001 від 06.02.2012 року, в
якій позивач просив здійснити оплату
поставленого товару.

Однак, вказану претензію ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
покупцем було залишено без відповіді
та належного реагування, що стало
підставою звернення ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення з ПАТ
"Укртрансгаз" заборгованості за
Договором про закупівлю товару за
державні кошти № з15/11-142/1/11-482 від
25.08.2011 року розмірі 19 454 785,92 грн., з яких:
18 619 336, 30 грн. основного боргу, 18 619, 34
грн. інфляційних втрат, 816 830, 28 грн. 3%
річних.

З урахуванням встановлених
господарськими судами попередніх
інстанцій обставин справи здійснюючи
касаційний перегляд, колегія суддів
Вищого господарського суду України
виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є
стягнення боргу, інфляційних та 3 %
річних за невиконання умов договору
поставки, а, отже, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
норми Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст.
265 Господарського кодексу України.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

В ч. 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, а також покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом оплати
покупцем фактично поставленої партії
товарів після пред'явлення
постачальником рахунка на оплату
товару протягом 45-ти календарних днів
після дати поставки кожної партії
товару. Датою поставки товару (його
партії), а також моментом переходу
права власності та ризиків на товар - є
момент передачі товару постачальником
уповноваженій особі покупця за
додатковою накладною.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
поставила, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняло
товар згідно специфікації до Договору
на загальну суму 18 619 336, 30 грн., про що
свідчить наявний в матеріалах справи
підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками Акт приймання
продукції по кількості та якості від
12.10.2011 року.

Товар було прийнято відповідачем без
жодних зауважень щодо кількості,
якості товару або строків його
поставки.

Однак, ПАТ "Укртрансгаз" вказаний товар
не оплатило, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість на вказану
суму.

Під час розгляду справи в
господарських судах попередніх
інстанцій сторонами було проведено
зарахування зобов'язань шляхом заліку
зустрічної однорідної вимоги в розмірі
1 516 436,28 грн., про що свідчить лист №
5310/12-004 від 13.06.2013 року. Вказана
обставина не заперечується сторонами.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про відсутність предмету
спору в частині позовних вимог про
стягнення 1 516 436, 28 грн. основного боргу,
у зв'язку з чим провадження у справі в
цій частині вимог підлягає припиненню
на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається. що
станом на дату винесення місцевим
господарським судом рішення у даній
справі заборгованість відповідача
перед позивачем за Договором становила
17 102 900, 02 грн.

Доказів на підтвердження здійснення
повного та своєчасного розрахунку за
поставлений позивачем товар судам
надано не було.

Посилання відповідача на те, що його
грошові зобов'язання були змінені у
зв'язку з неповним та недостатнім
фінансуванням видатків відповідача у
2011 році, тобто на час здійснення
поставки товару позивачем, правомірно
не були прийняті судами до уваги з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяги
закупівлі товарів можуть бути зменшені
залежно від реального фінансування
видатків замовника із відповідним
зменшенням загальної суми Договору,
про що сторони, з врахуванням вимог ч. 5
ст. 40 Закону України "Про здійснення
державних закупівель" від 01.06.2010 року
№2289-VI та чинного законодавства,
укладають додаткову угоду.

Крім того, згідно з п. 6.2.3 Договору
покупець має право зменшувати обсяг
закупівлі товарів та загальну вартість
цього Договору залежно від реального
фінансування видатків. У такому разі
сторони вносять відповідні зміни до
цього Договору.

Однак, докази звернення відповідача до
позивача з приводу коригування обсягів
закупівлі та повідомлення
відповідачем про його недостатнє
фінансування в матеріалах справи -
відсутні, а звернень відповідача до
позивача щодо внесення змін до
Договору та укладання сторонами
додаткових угод до Договору також не
було.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Враховуючи, що заборгованість
відповідача перед позивачем становить
17 102 900, 02 грн. і її сплачено
в добровільному порядку не було,
колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про необхідність
задоволення позовних вимог в цій
частині, оскільки факт поставки
позивачем товару і заборгованості
відповідача підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, зокрема,
Актом приймання продукції по кількості
та якості від 12.10.2011 року, який
підписано представниками обох сторін
та скріплено їх печатками без жодних
зауважень щодо кількості, якості
товару або строків його поставки.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

До того ж, передбачене законом право
кредитора вимагати стягнення боргу
враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Оскільки в процесі судового розгляду
справи господарськими судами
попередніх інстанцій було встановлено
факт прострочення відповідачем
виконання грошових зобов'язань,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає правомірними
висновки господарських судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
ПАТ "Укртрансгаз" на користь ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" 18 619, 34
грн. збитків від інфляції, 816 830, 28 грн. 3 %
річних

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що місцевий та
апеляційний господарські суди
обґрунтовано, з посиланням на норми
чинного законодавства дійшли висновку,
що виходячи з правових приписів та умов
Договору, вимоги позивача про
стягнення з відповідача основної
заборгованості, інфляційних та 3 %
річних правомірно підлягають
частковому задоволенню в сумі 17
102 900, 02 грн. основної заборгованості, 18
619, 34 грн. збитків від інфляції, 816 830, 28
грн. 3 % річних є і обґрунтованими (у
зв'язку з частковим зарахуванням
зобов'язань шляхом заліку зустрічної
однорідної вимоги в розмірі 1 516 436, 28
грн. і припиненню провадження в цій
частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України).

Поряд з цим, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне відзначити, що доводи ПАТ
"Укртрансгаз", викладені у касаційній
скарзі, зводяться до вільного
тлумачення правових норм, переоцінки
наявних у справі доказів, не
спростовують сам факт поставки
позивачем товару, відсутності його
оплати, наявності заборгованості
відповідача перед позивачем і
висновків судів попередніх інстанцій.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України приходять до висновку, що під
час розгляду справи господарськими
судами попередніх інстанцій фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
надана вірна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які відповідають
матеріалам справи та чинному
законодавству, у зв'язку з чим підстав
для скасування чи зміни оскаржуваних
судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 року у
справі № 910/9175/13 - залишити без змін.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.В. Яценко