ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р.
Справа №914/2030/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Іванчук С.В., при секретарі
судового засідання Гривняк Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Відкритого акціонерного товариства
«НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС - ГАЛИЧИНА»,
м.Дрогобич Львівської області

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Стебник
Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі
124132грн. 03коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Валага Ю.С. - представник
(довіреність №32/13-255 від 19.12.2013р.);

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням присутнього представника
позивача в судовому засіданні не
проводилася технічна фіксація
судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Відкритого акціонерного товариства
«НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС - ГАЛИЧИНА»
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення основного боргу в сумі
102903грн. 00коп., пені у розмірі 11702грн.
75коп., інфляційних втрат в розмірі
6997грн. 40коп. та річні у розмірі 2528грн.
88коп.

Ухвалою суду від 06.06.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 24.06.2014р. З метою
повного і всестороннього з'ясування
всіх обставин спору, для забезпечення
принципу змагальності, враховуючи
неявку в судове засідання представника
відповідача, невиконання в повному
обсязі сторонами вимог попередньої
ухвали суду, розгляд справи відкладено
на 15.07.2014р.

В судове засідання 15.07.2014р. представник
позивача явку забезпечив, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві і просить суд позов
задоволити. Крім цього, представник
позивача, через канцелярію суду
(вх.№30519/14 від 15.07.2014р.) подав клопотання
про долучення до матеріалів справи
довідки банку від 10.07.2014р.

В судове засідання 15.07.2014р. відповідач
явки повноважного представника не
забезпечив, будь-яких пояснень на
вимогу суду по суті заявлених позовних
вимог не надав, позовні вимоги не
оспорив, вимоги ухвали суду не виконав.
Причини неявки суду не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№469. Жодних заяв чи клопотань на
адресу суду від відповідача, станом на
15.07.2014р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із
внесеними змінами і доповненнями) в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
в с т а н о в и в:

01.10.2011р. між Відкритим акціонерним
товариством «НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС
- ГАЛИЧИНА» (наймодавець) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 (наймач)
укладено договір найму №32/11-045. Даний
договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 20 (двадцятого)
вересня 2014 року (п.8.1. даного договору).

Відповідно до п.1 договору найму №32/11-045
від 01.10.2011р. на умовах даного договору
наймодавець зобов'язується передати, а
наймач зобов'язується прийняти у
строкове платне користування
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 297,3м2 (далі майно), що
знаходиться на першому поверсі
будівлі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, і є власністю наймодавця, та
здійснювати плату за їх використання.

На підставі п.3.1.1. договору найму №32/11-045
від 01.10.2011р., сторонами був складений та
підписаний акт прийому-передачі від
01.10.2011р., який свідчить про фактичну
передачу приміщення в оренду. В цьому
акті зазначено, що наймодавець здав, а
наймач прийняв у строкове платне
користування приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 297,3м2,
що знаходиться на першому поверсі
будівлі, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, разом з товарно-матеріальними
цінностями.

Пунктом 2.1. договору найму №32/11-045 від
01.10.2014р.передбачено, що за користування
майном з наймача справляється плата,
яка встановлюється в розмірі 14500грн.
00коп., в тому числі ПДВ-20, за один повний
місяць користування майном. Наймач
зобов'язується не пізніше 10 числа
місяця наступного за звітним,
перерахувати суму плати за
користування майном за звітний місяць,
вказаних в п.2.1. даного договору, на
поточний рахунок наймодавця, вказаний
в наданих рахунках на оплату (п.2.2.
договору найму №32/11-045 від 01.10.2011р.).

Відповідно до п.2.5. договору найму
№32/11-045 від 01.10.2011р. оплата за останній
місяць користування майном
обчислюється за час фактичного
користування майном за цей місяць, а
саме з першого дня місяця до дня
повернення майна наймодавцеві за актом
прийму-передачі.

Як зазначив позивач у письмову
поясненні, відповідач зобов'язаний був
оплатити позивачу кошти за оренду
приміщення з грудня місяця 2011 року по
03.03.2014р. в сумі 390564грн. 52коп. На
виконання своїх зобов'язань згідно
укладеного між сторонами договору
найму відповідач неналежним чином
здійснював оплату за користування
орендованим приміщенням, оплачуючи
лише частково, що підтверджується
меморіальними ордерами та довідкою
банку, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість в сумі 102903грн. 00коп.

Між позивачем та відповідачем був
складений акт звірки розрахунків, за
період з 01.08.2013р. по 03.03.2014р., підписаний
обома сторонами. З цього акту звірки
вбачається, що заборгованість
відповідача перед позивачем становить
102903грн. 00коп.

Позивач надав відповідачу договірний
лист за вих.№32/14-022 від 10.02.2014р., що
підтверджується відміткою від 12.02.2014р.
відповідача на даному листі. В цьому
листі позивач повідомив відповідача,
що у зв'язку із невиконанням умов
договору найму щодо неповної оплати
орендної плати, договір найму №32/11-045
від 01.10.2011р. буде вважатися розірваним в
20-ти денний термін з моменту отримання
відповідачем даного листа. 03.03.2014р.
відповідач надав позивачу відповідь на
даний лист, в якому зазначив, що
відповідач не заперечує проти
розірвання в 20-ти денний термін
договору найму №32-11/045 від 01.10.2011р.,
зокрема з 04.03.2014р.

Позивач на адресу відповідача
направляв вимогу (повторну) №32/14-028 від
04.02.2014р., що підтверджується поштовою
квитанцією №047002, в якій просив
відповідача погасити заборгованість.
Однак дана вимога залишена без
відповіді та реагування.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України,
ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.283 ГК України передбачено,
що за договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.6 цієї
статті).

Відповідно до вимог ч.1 ст.759 ЦК України
за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1
ст.762 ЦК України).

Станом на день прийняття рішення суду,
доказів в спростування вищенаведених
обставин не поступало, доказів щодо
оплати заборгованості не представлено,
відтак заборгованість відповідача
перед позивачем з основного боргу
становить 102903грн. 00коп.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.3 договору найму №32/11-045 від
01.10.2011р. сторони встановили, що за
несвоєчасне здійснення оплати,
передбаченої розділом 2 даного
договору, наймач сплачує наймодавцю
неустойку у вигляді пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу, за кожен день прострочення
платежу. Так, згідно п.4.3 договору найму
№32/11-045 від 01.11.2011р., позивач за період з
01.08.2013р. по 26.05.2014р. нарахував
відповідачу пеню у розмірі 11702грн. 75коп.
Перевіривши проведений позивачем
розрахунок пені, встановлено, що
позивач нарахував пеню у більший строк,
ніж встановлено ч.6 ст.232 ГК України,
відтак в перерахунку задоволенню
підлягають 8119грн. 79коп. пені.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Позивач, на
підставі ст.625 ЦК України нарахував
відповідачу інфляційні втрати у
розмірі 6997грн. 40коп. та 3% річних в
розмірі 2528грн. 88коп. за період з 01.08.2013р.
по 26.05.2014р.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до відповідача в
частині стягнення основного боргу у
сумі 102903грн. 00коп., пені в розмірі 8119грн.
79коп., інфляційних втрат у розмірі
6997грн. 40коп. та 3% річних в розмір 2528грн.
88коп. є обґрунтованими, не
спростованими, підтвердженими
належними доказами та підлягають
задоволенню. В решті позовних вимог
щодо пені належить відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, відповідно
до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер ДРФО НОМЕР_1) на користь
Відкритого акціонерного товариства
«НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС - ГАЛИЧИНА»
(82103, Львівська область, м.Дрогобич,
вул.Бориславська, 82, ідентифікаційний
) 102903грн. 00коп. -
основного боргу, 8119грн. 79коп. - пені,
6997грн. 40коп. - інфляційних втрат, 2528грн.
88коп. - 3% річних та 2410грн. 98коп. -
судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
Іванчук С.В.

Повне рішення складено 18.07.2014р.