ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 червня 2014 року Справа № 44/492-б

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів:Вовка І.В., Грека
Б.М.. Селіваненка В.П., Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства "БМ Банк"

про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду
України від 19.02.2014у справі№ 44/492-бза
заявою боржника товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "СВТ
Фортуна" пробанкрутство,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.10.2013 у справі № 44/492-б скаргу
арбітражного керуючого Корольова В.М.
на дії ліквідатора Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВТ
Фортуна" (далі за текстом - ТОВ "СВТ
Фортуна") арбітражного керуючого
Жураковської Л.В. задоволено частково,
зобов'язано ліквідатора ТОВ "СВТ
Фортуна" арбітражного керуючого
Жураковську Л.В. за рахунок грошових
коштів банкрута сплатити арбітражному
керуючому Корольову В.М. за
результатами його діяльності у справі
№ 44/492-б додаткову винагороду у розмірі
97 145, 12 грн., відмовлено в задоволенні
клопотання Публічного акціонерного
товариства "БМ Банк" про скасування
винагороди арбітражного керуючого
Корольова В.М., відмовлено в
задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "СВТ
Фортуна" арбітражного керуючого
Жураковської Л.В. про зобов'язання
арбітражного керуючого Корольова В.М.
повернути грошові кошти, що були
безпідставно отримані ним під час
виконання обов'язків ліквідатора ТОВ
"СВТ Фортуна", затверджено витрати
арбітражного керуючого Жураковської
Л.В., пов'язані із виконанням обов'язків
ліквідатора ТОВ "СВТ Фортуна" у розмірі
3 473, 51 грн., які підлягають
відшкодуванню за рахунок коштів
банкрута.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "БМ Банк" на
ухвалу господарського суду м. Києва від
23.10.2013 року у справі № 44/492-б задоволено
частково, скасовано пункти 1,2,4
резолютивної частини ухвали
господарського суду міста Києва від
23.10.2013 у справі №44/492-б, пункт 3
резолютивної частини ухвали
господарського суду міста Києва від
23.10.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого
господарського суду України від 19.02.2014
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "БМ Банк"
залишено без задоволення, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 та
ухвалу господарського суду міста Києва
від 23.10.2013 в частині відмови в
задоволені клопотання Публічного
акціонерного товариства "БМ Банк" про
скасування додаткової винагороди
арбітражного керуючого Корольова В. М.
залишено без змін.

Публічним акціонерним
товариством "БМ Банк" подано заяву про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 19.02.2014, в якій просить
скасувати дану постанову та
постановити нове рішення, яким
задовольнити клопотання публічного
акціонерного товариства "БМ Банк", як
голови комітету кредиторів ТОВ "СВТ
"Фортуна" про скасування додаткової
винагороди арбітражному керуючому
Корольову В.М.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 30.07.2013
у справі №12/74-Б-10 та від 21.06.2011 у справі
№5/314-09, мотивовано неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, а саме, положень
статті 31 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 28.05.2014 було надано заявнику
строк до 18.06.2014 для усунення виявлених
недоліків поданої заяви.

12.06.2014 від заявника, на виконання ухвали
Вищого господарського суду України від
28.05.2014, надійшли додаткові документи.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним допустити справи до
провадження Верховного Суду України з
таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
або встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Приймаючи постанову від 19.02.2014 у справі
№44/492-б, про перегляд якої подано заяву,
і постанову Вищого господарського суду
України від 21.06.2011 у справі №5/314-09, на
яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції дійшов
протилежних правових висновків щодо
обов'язковості створення кредиторами
фонду для оплати послуг, відшкодування
витрат та виплати додаткової
винагороди арбітражному керуючому
(розпоряднику майна, керуючому
санацією, ліквідатору), як необхідної
підстави для здійснення виплати даної
додаткової винагороди арбітражному
керуючому.

Як вбачається зі змісту постанови від
19.02.2014 у справі №44/492-б, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України погодився з висновком
судів попередніх інстанцій про відмову
в задоволенні клопотання публічного
акціонерного товариства "БМ Банк" про
скасування додаткової винагороди
арбітражного керуючого Корольова В.М.
з огляду на те, що комітетом кредиторів
боржника реалізоване право на
встановлення арбітражному керуючому,
за результатами його роботи,
додаткової винагороди, розмір якої був
затверджений судом, за рахунок
грошових коштів, які надійшли на
рахунок банкрута від реалізації
(продажу) його майна.

Однак у постанові Вищого
господарського суду України від 21.06.2011
у справі №5/314-09, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції
дійшов протилежного висновку у
подібних спірних правовідносинах про
скасування ухвали суду першої
інстанції про затвердження додаткової
винагороди арбітражному керуючому в
розмірі 10% від реалізованого майна
після виконання усіх робіт по
реалізації майнових активів
підприємства - боржника з огляду на те,
що додаткова винагорода арбітражному
керуючому може бути затверджена
господарським судом лише при наявності
та за рахунок створеного кредиторами
фонду.

Таким чином, зі змісту наведених
постанов вбачаються ознаки
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Колегія суддів зазначає, що постановою
Вищого господарського суду України від
30.07.2013 у справі №12/74-Б, на яку
посилається заявник, скасовані рішення
судів попередніх інстанцій, а справу
направлено для нового розгляду до суду
першої інстанції.

Прийняття касаційною інстанцією
постанови про скасування судових
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору зі
справи, а тому на відповідну постанову
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116
цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №44/492-б до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя І. Вовк Судді Б.
Грек В. Селіваненко Л. Стратієнко
М. Черкащенко