ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.Справа № 916/497/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Мирошниченко М.А.

при секретарях судового засідання:
Максіміхіній Ю.В., Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Орешкова Н.В., Задоя В.І. -
за дорученням

від відповідача: Любошець О.І.,
Колодяжний Д.П. - за дорученням

від 3-ї особи: Бровкін І.О., Клочкова І.С. -
за дорученням

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 14 квітня 2014 року

у справі №916/497/14

за позовом Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новолог"

за участю третьої особи. яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державного
підприємства "Одеський морських
торговельний порт"

про стягнення 692.705 грн. 80 коп.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладався з 12
червня на 3 липня 2014 року та у справі
оголошувалась перерва з 3 по 8 липня 2014
року.

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2014 р. Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (далі позивач, Адміністрація)
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новолог" (далі
відповідач, ТОВ) про стягнення грошових
коштів у сумі 692.705 грн. 80 коп.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором № КД-4366/11 від
01.10.2013 р. та додатковою угодою до нього
від 24.09.2013 р. щодо забезпечення
гарантованих об'ємів вантажопереробки
в період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р. включно, а
тому повинний компенсувати позивачеві
втрати у розмірі 15 % від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму
вантажопереробки, якого бракує,
виходячи із середньоприбуткової
ставки за названий період у сумі 692.705
грн. 80 коп., з яких: 577.254 грн. 83 коп. - сума
компенсації за невиконання
відповідачем умов п. 2.6. договору та 115.450
грн. 97 коп. - ПДВ.

25.10.2013 р. позивач направив
відповідачеві претензією з вимогою
щодо сплати компенсаційних грошових
коштів у сумі 692.705 грн. 80 коп., але
останній претензію Адміністрації
відхилив та залишив її без задоволення,
що зумовило позивача звернутися до
суду з відповідним позовом.

Відповідач позовні вимоги не
визнавав та вважав їх безпідставними,
посилаючись на те, що Адміністрацією,
всупереч ч. 1 ст. 109 ЦК України, не
доведений факт її правонаступництва по
правам та обов'язкам Порту за
договором, оскільки відбулось лише
виділення зі складу Порту морського
транспорту стратегічних об'єктів
портової інфраструктури, іншого майна,
прав та обов'язків щодо них відповідно
до розподільчих балансів та утворення
внаслідок такого виділення
Адміністрації. Однак, при виділенні не
відбувається припинення юридичної
особи. Твердження позивача щодо
невиконання відповідачем зобов'язань,
передбачених п. 2.6 договору, щодо
залучення до перевалки передбаченого
обсягу вантажопотоку, не відповідають
дійсності, оскільки вантаж загальним
об'ємом 85.887.029 тонн станом на 12.06.2013 р.
знаходився на складах відповідача та
його слід вважати залученим до
перевалки у розумінні п. 2.6 договору, у
зв'язку з чим за період з 01.01.2013 р. по
12.06.2013 р. включно загальний об'єм
фактично залученого відповідачем до
перевалки через ППК-3 вантажу склав
822.980.267 тонн, що на 19.144.651 тонн більше за
мінімально гарантований об'єм.
Нарахування позивачем 20% ПДВ на суму
штрафу (компенсації) не відповідає
вимогам чинного податкового
законодавства. Сума, яку позивач
вимагає стягнути з відповідача на
підставі п. 5.5 договору, є різновидом
господарської санкції за порушення
господарського зобов'язання, а не
платою за поставку передбачених
договором послуг, внаслідок чого сума,
заявлена позивачем до стягнення з
відповідача, в будь-якому випадку, не
може бути об'єктом оподаткування ПДВ, а
тому підстави для задоволення позову -
відсутні.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 03.04.2014 р. до участі
в розгляді справи в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
залучений Порт.

Порт позовні вимоги
Адміністрації підтримав у повному
обсязі.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 14.04.2014 р., з
урахуванням ухвали названого суду від
06.05.2014 р. про виправлення помилки (суддя
Петров В.С.) позовні вимоги
Адміністрації залишені без
задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що
виходячи із встановленої п. 2.6. договору
методики розрахунку, гарантований
об'єм залученого для перевалки
вантажопотоку через ППК-3 за період з
01.01.2013 р. по 12.06.2013р. включно мав складати
803.835,616 тонн (1800000 тонн/365днів*163дні). Як
свідчать матеріали справи в названий
період часу загальний об'єм фактично
залученого відповідачем до перевалки
через ППК-3 вантажу склав 822.980.267 тонн, що
на 19.144.651 тонн більше за мінімально
гарантований об'єм, у зв'язку з чим
підстави для задоволення позову -
відсутні.

Крім того, умови додаткової
угоди від 24.09.2013 р. в силу закону, не
можуть застосовуватися до відносин
сторін, які виникли до її укладення,
тобто в період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.,
оскільки в даний період ця додаткова
угода не була укладена та п. 5
зазначеної угоди визначено, що вона
набирає чинності із моменту її
підписання, тобто з 24.09.2013 р. В свою
чергу, внесення змін до вже виконаного
зобов'язання унеможливлює його належне
виконання з урахуванням змін, а тому
додаткова угода від 24.09.2013 р. до
договору набула чинності з 24.09.2013 р., а з
13.06.2013 р. до цього моменту договір
виконувався, у зв'язку з чим підстави
для задоволення позову - відсутні.

Одночасно, в оскарженому
рішенні суд зазначив, що вищеназвана
компенсація за правовою природою не
може кваліфікуватися як штрафна
санкція, а відноситься до
відшкодування втрат, які є збитками, а
оскільки, позивач не надав доказів
того, що відповідач своєю
бездіяльністю спричинив будь-які
втрати, які поніс саме позивач, то
підстави для задоволення позову
відсутні і з цих підстав.

В апеляційній скарзі
Адміністрація просить рішення
місцевого суду скасувати, оскільки
воно не відповідає фактичним
обставинам і матеріалам справи,
ухвалено з порушеннями норм
матеріального та процесуального права
та постановити нове рішення яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

В судовому засіданні
представники скаржника та Порту доводи
апеляційної скарги підтримали.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення місцевого
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу Адміністрації без задоволення.
У судовому засіданні представники ТОВ
доводи відзиву на апеляційну скаргу
підтримали.

До апеляційної скарги та
відзиву на неї сторонами у справі
подані додаткові докази в ніким не
засвідчених копіях, зокрема:

- Адміністрацією: копія постанови
Одеського окружного суду від 07.04.2014 р.,
копія оскарженого рішення, копії
постанов Одеського апеляційного
господарського суду від 27.12.2011 р. та від
07.08.2012 р., копії постанов Вищого
господарського суду України від 13.11.2013
р., від 11.10.2012 р. та від 14.03.2013 р.

- ТОВ: програма розвитку ДП
„Іллічівський морський торговельний
порт" за 2012 р., вантажопереробка
маталопрокату та чавуну, показники
роботи Адміністрації морських портів
України за загальними обсягами
переробки вантажів морськими
терміналами за січень-грудень 2013 рок у
порівнянні з аналогічним періодом
минулого року.

Оскільки, вищевказані документи
подані в ніким не засвідчених копіях,
то вони, згідно ч. 2 ст. 36 ГПК України, не
є належними та допустимими доказами у
справі, так як письмові докази повинні
подаватися до суду в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії.

Крім того, враховуючи те, що
заявники нічим не обґрунтували, а тим
більше не довели факт неможливості
подання названих документів суду
першої інстанції з причин, що не
залежали від них, то колегія суддів,
згідно ч. 1 ст. 101 ГПК України, не
знаходить підстав для залучення до
матеріалів справи названих додаткових
доказів, внаслідок чого відхиляє
відповідні клопотання представників
сторін.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи 14.04.2014 р. після розгляду справи
по-суті судом, у присутності
представників всіх учасників судового
процесу, була оголошена вступна та
резолютивна частина оскарженого
рішення, яким позовні вимоги
Адміністрації залишені без
задоволенні.

Повний текст вищевказаного
рішення виготовлений судом 22.04.2014 р. та
отриманий представниками сторін 25.04.2014
р. Але, як видно з тексту цього рішення
при його друкуванні була допущена
описка та в ньому не була надрукована
резолютивна частина рішення, у зв'язку
з чим місцевий суд своєю ухвалою від
06.05.2014 р., що набрала законної сили,
виправив цю описку, внаслідок чого
вважати, що такими діями місцевий суд
порушив процесуальні права
Адміністрації - неможливо, а тому
протилежні доводи останнього до уваги
прийнятими бути не можуть.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції 01.10.2003 р. між
відповідачем та Портом укладено
договір № КД-4366 за умовами якого
останній зобов'язався надати ТОВ
послуги із забезпечення виконання
відповідачем комплексу робіт та
послуг, пов'язаних із перевалкою
вантажів об'єму не менше 1.600.000 тис. тонн
на рік
(навантажувально-розвантажувальних
робіт) в межах території та акваторії
Одеського морського торгівельного
порту, переважно на території ПВК-3 (на
причалах №№ 9в, 10, 11, 12, 13), а останній
зобов'язався прийняти ці послуги та
оплатити їх відповідно до умов
укладеного договору.

Згідно п. 9.1 договору останній
набирає чинності з моменту набрання
чинності договору оренди державного
нерухомого майна № КД-4364 від 01.10.2003 р. та
договору оренди державного рухомого
майна № КД-4365 від 01.10.2003 р. та діє на
протязі десяти років.

Додатковою угодою № КД4366/2 від
30.05.2006 р. строк дії договору змінено з 10
років на 20 років, тобто сторонами
визначено, що договір діє до 01.10.2023 року.

Відповідно до п. 3.1 договору Порт
надає послуги по вантажам, що
прибувають на підставі договорів,
укладених відповідачем, зокрема:

- організовує і забезпечує постановку
до причалів судів під їх обробку;

- складає і погоджує плани
завезення вантажу з Міністерством
Транспорту України, або іншим
уповноваженим на те органом
управління;

- визначає за участю відповідача
порядок судозаходів і інформує
відповідача про черговість обробки
судів;

- розробляє технологічні схеми
обробки вантажів і погоджує їх з
уповноваженими державними органами;

- доводить до відома відповідача
встановлені відомчі технічні,
технологічні, санітарно-гігієнічні,
пожежні та інші норми і правила (окрім
нормативно-правових актів) і інформує
про їх зміну;

- забезпечує державну і відомчу
статистичну звітність по переробці
вантажів і обробці судів за наслідками
діяльності відповідно до встановлених
норм і термінів;

- при необхідності, своєчасно
повідомляє відповідачу інформацію про
особливості вантажних місць, їх тари і
упаковки, порядок прийому вантажу до
перевантаження, розміри і
характеристики вантажних місць.

У п. п. 4.1. сторонами погоджено, що
відповідач сплачує Порту вартість
наданих послуг у розмірі 15% від
вартості комплексу
вантажно-розвантажувальних робіт,
оплачуваних за акордною ставкою, без
ПДВ, а п. 5.5 договору встановлено, що у
випадку невиконання ТОВ вимог п. 2.6
цього договору, останній компенсує
Порту втрати в розмірі 15% від вартості
комплексу вантажно-розвантажувальних
робіт у відношенні відсутнього обсягу
вантажу, виходячи з середньодохідної
ставки за відпрацьований рік.
Середньодохідна ставка розраховується
як відношення доходу, отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Додатковою угодою від 17.02.2012 р.
до договору сторони дійшли згоди про
внесення змін до договору в частині
залучення для перевалки через ПВК-3
вантажопотоку та визначили, що такий
об'єм повинний бути не менше 1.800.000 тон
на рік та погодили, що під роком
розуміється період, рівний
календарному року. Гарантований об'єм
вантажопотоку (п. 2.6 договору) для
періоду, який складає менш
календарного року, визначається як
гарантований об'єм (п. 2.6 договору),
поділений на кількість днів у звітному
році і помножений на кількість
фактично відпрацьованих днів, за
неповний календарний рік.

Додатковою угодою від 28.12.2012 р.
до п. 5.5. договору сторони внесли зміни
до п. 5.5 договору та передбачили у разі
невиконання підприємством вимог п. 2.6.
цього договору, підприємство компенсує
порту втрати у розмірі 15% від вартості
комплексу навантажувальних -
розвантажувальних робіт у відношенні
недостатнього об'єму вантажу, виходячи
з середньодохідної ставки за
відпрацьований календарний рік або
фактично відпрацьований період, що
обчислюється з 1 січня, з урахуванням п.
8.8. договору. Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення доходу,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований період, до
загальної кількості тон вантажу за цей
період.

Відповідно до Закону України
„Про морські порти України",
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 133-р від 04.03.2013 р. та наказу
Міністерства інфраструктури України №
163 від 19.03.2013 р. в Україні проведено
реорганізацію державних підприємств
морського транспорту (в тому числі і
Порту) шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури (в
тому числі причалів та акваторій),
іншого майна, прав та обов'язків щодо
них відповідно до розподільчих
балансів та утворено Адміністрацію.

Як зазначалося вище умовами
договору № КД-4366/11 визначений термін
його дії до 01.10.2023 року.

З матеріалів справи видно, що в
період дії договору № КД-4366/11, а саме
24.09.2013 р. між ТОВ, Портом та
Адміністрацією укладена додаткова
угода до названого договору, в якій всі
три названі сторони погодили, що
названий договір припиняє свою дію з
13.06.2013 р. та Адміністрація є
правонаступником прав та обов'язків
Порту за договором № КД-4366/11. У п. 4 цієї
додаткової угоди сторонами також
встановлено, що зобов'язання ТОВ щодо
гарантованих об'ємів вантажопереробки,
передбачених п. 2.6. договору у
відношенні періоду 2013 року діють
виключно до моменту припинення
Договору (тобто з 01.01.2013 по 12.06.2013 р.
включно). При цьому гарантований об'єм
вантажопереробки за вищезазначений
період встановлюється та визначається
прямо пропорційно кількості
календарних днів у такому періоді, а
саме розраховується наступним чином:
показник гарантованого об'єму
вантажопереробки, передбачений п. 2.6.
Договору, ділиться на кількість
календарних днів у 2013 році та
помножується на кількість календарних
днів у періоді з 01.01.2013 по 12.06.2013 р.
включно.

Вищенаведене свідчить про те, що
сторони вищеназваної додаткової угоди,
керуючись принципом свободи договору,
закріпленими у ст. ст. 6, 627 ЦК України,
шляхом вільного волевиявлення
домовились, що у зв'язку із припиненням
Договору, зобов'язання ТОВ щодо
гарантованих об'ємів вантажопереробки,
передбачених п. 2.6. договору, у
відношенні періоду 2013 року діють
виключно до моменту припинення
договору, тобто з 01.01.2013 по 12.06.2013 р.
включно. При цьому, виходячи з умов
договору, погодили порядок визначення
таких об'ємів для такого конкретного
випадку та конкретного періоду, а отже
врегулювали відносини за договором
(вирішили питання), які підлягали
врегулюванню у зв'язку із його
достроковим припиненням.

Зазначена Додаткова угода не
визнана у встановленому законом
порядку недійсною, а тому є чинною до
сьогоднішнього часу, а отже є
обов'язковою для виконання сторонами.

Вищевказане повністю
спростовує висновки місцевого суду про
те, що умови додаткової угоди від 24.09.2013
р. не можуть застосовуватись до спірних
правовідносин сторін, а також доводи
ТОВ про те, що Адміністрація не є
належним позивачем у справі.

Вирішуючи питання щодо правової
природи грошової компенсації втрат,
визначених у п. 2.6 договору місцевий суд
дійшов висновку, що така компенсація за
правовою природою не може
кваліфікуватися штрафною санкцією, а
відноситься до відшкодування втрат,
які є збитками.

Але, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може оскільки,
згідно з ч. 1 ст. 199 ГК України виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбачених
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.
Статтями 546, 548, 549 ЦК України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися у відповідності
до закону або умов договору, зокрема,
неустойкою, яку боржник повинен
сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник зобов'язаний передати
кредитору у випадку порушення
боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК
України). Штрафом є неустойка,
розрахована у відсотках від суми
невиконаного або неналежним чином
виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК
України), а тому неустойка є одночасно
одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, як це передбачено п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України.

Право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, спричинених невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1
ст. 550 ЦК України), а предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме та
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ч. ч. 1, 2 ст. 551
ЦК України).

Учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставі і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216
ГК України), а господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки. У
сфері господарювання із господарських
санкцій застосовуються, зокрема,
штрафні санкції (ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК
України). Штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230
ГК України) та при цьому розмір санкцій
може бути встановлено договором у
відсотковому відношенні до суми
невиконаної частини зобов'язання або у
певній, визначеній грошовій сумі, або у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4
ст. 231 ГК України). Господарські санкції
застосовуються у встановленому
законом порядку за ініціативою
учасників господарських відносин (ч. 4
ст. 217 ГК України).

Вищенаведене свідчить про те, що
умовами договору № КД-4366/11 та
додатковою угодою до нього від 24.09.2013 р.
сторонами передбачена
відповідальність відповідача, за
невиконання зобов'язань із залучення
гарантованого об'єму вантажопотоку за
період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р. у розмірі 15
% від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні вантажу, якого
бракує. Тому, вказана відповідальність
за своєю правовою природою є виключно
штрафною санкцією, внаслідок чого
протилежні висновки місцевого суду є
помилковими, оскільки не ґрунтуються
на матеріалах справи, умовах
вищеназваних правочинів та
сформованій судовій практиці
(постанови по аналогічним справам
Вищого господарського суду України від
11.10.2012 р. у справі № 5017/1293/2012, від 13.11.2013 р.
у справі № 916/1539/13).

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції згідно визначеної у п.
2.6 договору методики розрахунку,
гарантований об'єм залученого для
перевалки вантажопотоку ТОВ через ППК-3
за період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013р. включно
мав складати 803.835,616 тонн (1800000 тонн :
365днів х 163дні).

З актів приймання-здачі
виконаних робіт (наданих послуг), що
підписані уповноваженими
представниками сторін, зокрема, з боку
відповідача його генеральним
директором та підписи яких засвідчені
печатками ТОВ і Порту видно, що за
актами:

від 31.01.2013 р. ТОВ виконані роботи з
перевалки вантажопотоку в обсязі 127339,638
тонн на суму 5339809 грн. 66 коп.,

від 28.2.2013 р. - у кількості 177574,785 тонн на
суму 10850446 грн. 90 коп.,

від 31.03.2013 р. - у кількості 142447,469 тонн на
суму 8837285 грн. 63 коп.,

від 30.04.013 р. - у кількості 154555,149 тонн на
суму 9115166 грн. 69 коп.,

від 31.05.2013 р. у кількості 107058,752 тонн на
суму 6467541 грн. 47 коп.,

від 12.06.2013 . у кількості 28117,445 тонн на
суму 1892177 грн. 86 коп., а всього за період
з 01.01.2013 р. по 12.06.2013р. у загальній
кількості 737.093,238 тонн.

Факт підписання сторонами актів
приймання-здачі виконаних робіт
(наданих послуг) про перевантаження 737
093, 238 тонн вантажу свідчить про надання
та завершення повного циклу (комплексу)
навантажувально-розвантажувальних
робіт, за які справлялась плата (за
акордними ставками) відповідно до
пункту 2.1.2. Збірника тарифів на
комплекс робіт, пов'язаних з
обробленням вантажів у портах України,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту України від 31.10.1995 року №392
(далі "Збірник")

На думку позивача вищевказані
обставини справи свідчать про те, що
відповідач не забезпечив залучення
гарантованого об'єму вантажопотоку для
перевалки через ППК-3 за період з 01.01.2013
р. по 12.06.2013 р. на 66742.378 тонни, чим порушив
свої зобов'язання за договором, а тому
повинний сплатити позивачеві, виходячи
із середньоприбуткової ставки за
названий період часу, грошові кошти у
сумі 692.705 грн. 80 коп., з яких: 577.254 грн. 83
коп. - штрафні санкції та 115.450 грн. 97 коп.
- ПДВ.

Пункт 2.6 договору № КД-4366/11
викладений сторонами в редакції:
„Підприємство гарантує залучення для
перевалки через ППК-3 вантажопотоку
об'ємом не менше 1 800 тис. тонн на рік",
тобто зобов'язання відповідача
стосується обсягів саме залученого до
перевалки вантажу, а не обсягів
фактично переваленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції станом на 12.06.2013 р. (на
20:00 годину) на складах відповідача
перебував на зберіганні додатковий
вантаж (імпортного, експортного та
транзитного призначення), ще крім
зазначеного в актах приймання-здачі,
загальним об'ємом 85.887,029 тонн, зокрема,
на складі № 9/12 - 60 146,637 тонн вантажу та
на складі № 10 - 25 740,392 тонн вантажу, що
вбачається з наявних в матеріалах
справи типових форм складських
документів (довідок) за підписами
відповідальних посадових осіб
відповідача, відповідних листів
клієнтів ТОВ, чиї вантажі знаходились
на складах відповідача станом на 12.06.2013
р. на 23.59 годину, а саме: ТОВ „Марин
Транс Сервіс", ТОВ „Блюз Прінт", ТОВ
„Новолог Сервісез", ТОВ „Український
універсальний термінал", ТОВ „Одеська
морська агенція „Інтерброкер",
узагальнюючої довідки, підписаною
уповноваженими посадовими особами
відповідача та внутрішніми
документами Порту, якими повністю
підтверджується факт оформлення,
завезення та перебування вказаних
вантажів на складах відповідача та
подальшого їх відвантаження зі складів
на судна.

Згідно п. п. 4.1, 4.1.1. договору
вищевказаний Збірник є базою для
розрахунку вартості
навантажувально-розвантажувальних
робіт (перевалки) та, відповідно, базою
для розрахунку вартості послуг,
передбачених договором.

У відповідності до п. 1 наведені
в Збірнику тарифи встановлені на
комплекс робіт (послуг), пов'язаних з
обробленням зовнішньоторговельних
(експортних, імпортних) і транзитних
вантажів у морських портах (причалах)
Чорноморсько-Азовського басейну, р.
Дунай і річкових портах (причалах)
басейнів річок Дніпра та Південного
Бугу.

При цьому, п. 2.1.2 Збірника містить
перелік робіт, які оплачуються за
акордними ставками, тобто перелік
робіт, які входять до комплексу робіт
(послуг), пов'язаних з обробленням
вантажу. Серед таких робіт визначені
наступні:

- За експортом та транзитом у портах
відправлення: розкріплення вантажів у
залізничних вагонах; приймання
вантажів від залізниці (припортових
станцій) за дорученням власників
вантажу, а також безпосередньо від
власників вантажу або їх агентів;
розвантаження вагонів та автомашин у
склади, які розташовані на території
порту, а також перевантаження за прямим
варіантом вищеназваних та
транспортних засобів та суден, поданих
до борту судна та інші.

- За імпортом та транзитом порту
призначення: вивільнення вантажів від
закріплень у трюмах та на палубах
суден (за винятком спеціальних
закріплень); розвантаження суден у
порту призначення з укладанням
вантажів на площадках, які
розташовані на території порту та
перебувають в його експлуатації, а
також зняття сепарації; приймання
вантажів від суден; документальне
оформлення відповідно до чинних правил
недостач, залишків та пошкоджень
вантажів і тари в процесі їх
транспортування; Підвезення вантажів,
які вивантажуються із суден, до складів
на території порту, що експлуатуються
останнім, та з цих складів до
залізничних вагонів та інше.

При викладених обставинах
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що факт знаходження (зберігання)
вантажу на складах № 10 та № 9/12 станом
на 12.06.2013 р. свідчить про те, що на цю
дату об'єм фактично залученого
відповідачем до перевалки через ППК-3
вантажу склав 822.980,267 тонн (737093,238 + 85887,029
тонн), тобто на 19144,651 тонн більше за
мінімально гарантований договором
об'єм (803.835,616 тонн), внаслідок чого
протилежні доводи скаржника, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо залучення
мінімального обсягу вантажу для
перевалки, встановлене пунктом 2.6.
договору до уваги прийнятими бути не
можуть, а тому підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача 577.254
грн. 83 коп. штрафних санкцій - відсутні.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на ст. ст. 185, 188, 196, 197
Податкового кодексу України вважає, що
місцевий суд дійшов помилкового
висновку про те, що ПДВ не може бути
нарахований на заявлені до стягнення
грошові кошти.

Але, з такими доводами скаржника
колегія суддів погодиться на може,
оскільки, як зазначалося вище,
відповідальність відповідача, за
невиконання зобов'язань із залучення
гарантованого об'єму вантажопотоку за
період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р. у розмірі 15
% від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні вантажу, якого
бракує за своєю правовою природою є
виключно штрафною санкцією про що
зазначає і сам скаржник в апеляційній
скарзі.

Згідно п. 185.1. Податкового
кодексу України господарська санкція
не є об'єктом оподаткування ПДВ, а тому
норми ст. 188 цього Кодексу щодо
визначення вартості операції, норми ст.
196, 197 щодо операцій, які не є об'єктом
оподаткування, не застосовуються до
спірних правовідносин сторін, так як
грошові вимоги, про стягнення яких
просить позивач, не оподатковуються
ПДВ, оскільки є господарською санкцією,
а тому суми цього податку, розраховані
позивачем, не можуть бути стягнуті ні
за яких обставин.

При викладених обставинах,
колегія суддів вважає, що резолютивна
частина рішення місцевого суду
прийнята з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
ГПК України понесені судові витрати на
сплату судового збору за подання
позову та апеляційної скарги повинний
нести сам позивач.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105
ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Одеської області від 14.04.2014 року у
справі № 916/497/14 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 09.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.