ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.Справа № 922/1940/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання
Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Торговий дім Агродар", м.
Харків; 3-я особа на стороні позивача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Публічне АТ "Фідобанк",
м. Київ до Публічне АТ "Реал банк", м.
Харків про стягнення 1919510,35 грн. за
участю представників:

позивача - Феленко С.О. за довіреністю №
1 від 01.03.2014 р.

3-ї особи на стороні позивача - Кравцова
С.М. за довіреністю № 983 від 14.01.2014 р.

відповідача - Августова М.В. за
довіреністю № 54 від 22.05.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар" (позивач) звернулося до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Реал банк" (відповідач) про стягнення з
відповідача на користь Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк"
грошових коштів в сумі 1919510,35 грн. в
рахунок виконання зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар" за договором овердрафту № 996Ю
від 21.11.2013 р., укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар" та Публічним акціонерним
товариством "Фідобанк".

Відповідач, через канцелярію
господарського суду 04.06.2014 р. за вх. №
18704, надав відзив на позовну заяву, який
судом долучений до матеріалів справи.
Згідно відзиву відповідач просив суд
відмовити позивачу у задоволенні
позову у повному обсязі.

Представник 3-ї особи на стороні
позивача, через канцелярію
господарського суду 24.06.2014 р. за вх. №
21555, надав заперечення на позовну заяву
з додатком, які судом долучені до
матеріалів справи. Згідно них
представник 3-ї особи на стороні
позивача просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача
внаслідок їх необґрунтованості та не
відповідності вимогам діючого
законодавства України.

Ухвалою суду по справі від 01.07.2014 р.
розгляд справи було відкладено на "16"
липня 2014 р. о 12:20.

Представники сторін та 3-ї особи на
стороні позивача до початку судового
засідання, через канцелярію
господарського суду 16.07.2014 р. за вх. №
Д447/14, надали заяву про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дана заява
не суперечить чинному законодавству,
інтересам сторін, тому приймається
судом та підлягає задоволенню.

Відповідач, через канцелярію
господарського суду 16.07.2014 р. за вх. №
24389, надав повідомлення про результати
виконання окремої ухвали, яке судом
долучено до матеріалів справи.

Позивач, через канцелярію
господарського суду 15.07.2014 р. за вх. №
24325, надав клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з можливістю
мирного вирішення спору по справі, яке
судом долучено до матеріалів справи. В
задоволенні даного клопотання
позивача господарський суд вважав за
необхідне відмовити як в не
обґрунтованому, оскільки позивачем не
були надані до суду докази можливості
укладення між сторонами мирової угоди
по справі, та тим, що 2-х місячний строк
вирішення спору встановлений ст. 69 ГПК
України спливає 16.07.2014 р.

Представник позивача, через канцелярію
господарського суду 16.07.2014 р. за вх. №
24483, надав клопотання про ознайомлення
з матеріалами справи та відкладення
розгляду справи, яке судом долучено до
матеріалів справи. В задоволенні
даного клопотання представника
позивача господарський суд вважав за
необхідне відмовити, оскільки справи
слухається тривалий час, представник
позивача мав достатній час на
ознайомлення з матеріалами справи, а 2-х
місячний строк вирішення спору
встановлений ст. 69 ГПК України спливає
16.07.2014 р.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Представники відповідача та 3-ї особи
на стороні позивача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечували.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін та 3-ї особи на стороні позивача,
встановив наступне.

30.09.2013 р. між сторонами був укладений
договір № 445/08-1/БТ банківських рахунків
суб'єктів господарювання (надалі -
договір) та відкритий позивачу
розрахунковий рахунок № 652.

Відповідно до п. 1.1. договору банк
відкриває клієнту поточний рахунок в
національній та іноземній валютах для
зберігання коштів клієнта і
зобов'язується здійснювати
розрахунково-касове обслуговування
клієнта за рахунками відповідно до
вимог чинного законодавства України,
банківських правил
(нормативно-правових актів
Національного банку України,
внутрішніх положень банку тощо) та умов
цього договору, а клієнт зобов'язується
своєчасно здійснювати оплату наданих
банком послуг, здійснювати операції за
рахунками відповідно до вимог чинного
законодавства України, банківських
правил та умов цього договору. Згідно п.
2.1. договору клієнт здійснює операції
за рахунком на підставі платіжних
інструментів, включаючи
розрахунково-касові документи, які
передбачені чинним законодавством
України та банківськими правилами.

Згідно позову позивач вказує, що станом
на 04 березня 2014 року залишок коштів
позивача на його рахунку в банку
складав 2520354,41 грн., що підтверджується
банківською випискою по рахунку за
04.03.2014 р.

21 листопада 2013 р. між позивачем та ПАТ
"Фідобанк" був укладений договір
овердрафту № 996Ю від 21.11.2013 р.

Відповідно до п.2.1. договору овердрафту
№ 996Ю ПАТ "Фідобанк" зобов'язувався
надати позивачу за поточним рахунком
останнього овердрафт в межах ліміту
овердрафту на умовах цього договору, а
позивач зобов'язувався сплачувати ПАТ
"Фідобанк" заборгованість за
овердрафтом, з врахуванням визначеного
цим договором строку безперервного
користування овердрафтом та терміну
погашення овердрафту, сплачувати
проценти за користування овердрафтом,
комісії та інші платежі в розмірі та на
умовах, обумовлених цим договором.

Згідно позову позивач вказує, що на
виконання вищевказаного договору
овердрафту ПАТ "Фідобанк" відкрив
позивачу поточний рахунок №6597 та
надав кредитні кошти в сумі 2200000,00 грн.
на даний розрахунковий рахунок.
Позивач з відкритого в ПАТ "Фідобанк"
розрахункового рахунку №6597 на
свій рахунок № 652, відкритому в
"Реал банк" перерахував грошові кошти,
надані по договору овердрафта № 996Ю, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2705 від 07.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., №2706 від 07.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2746 від 19.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2753 від 20.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2757 від 20.02.2014 р. на суму
300000,00 грн., № 2754 від 20.02.2014 р. на суму
242356,77 грн.

У зв'язку з необхідністю сплати
заборгованості за договором
овердрафту позивач звернувся до
відповідача з листом за вих. №19/03-14-02
від «19» березня 2014 р. у якому просив
перерахувати грошові кошти у розмірі
2188152,77 грн. з поточного рахунку №
652 на поточний рахунок № 6597,
відкритий у ПАТ "Фідобанк" згідно
платіжного доручення № 250 від 19.03.2014 р.,
Однак, вказане платіжне доручення не
було виконано та не було повернуто на
адресу позивача із зазначенням підстав
невиконання.

Також, 18.04.2014 р. на адресу відповідача
було надіслано листа за №18/04-14-01 з
платіжним дорученням № 251 від 18.04.2014 р.,
відповідно до якого позивач просив
перерахувати грошові кошти у розмірі
1919510,35 грн. з поточного рахунку №652
на поточний рахунок №6597,
відкритий у ПАТ "Фідобанк" згідно
платіжного доручення № 251 від 18.04.2014 р.
Однак, вказане платіжне доручення не
було виконано та не було повернуто на
адресу позивача із зазначенням підстав
невиконання.

Таким чином, позивач вказував, що
відповідач порушив зобов'язання щодо
виконання розпорядження позивача про
перерахування коштів в сумі 2188152,77 грн.
на підставі платіжного доручення № 250
від 19.03.2014 р. та коштів в сумі 1919510,35 грн.
на підставі платіжного доручення № 251
від 18.04.2014 р.

Проте, суд зазначає, що рішенням № 10 від
28.02.2014 р. виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
була розпочата процедура виведення ПАТ
"Реал банк" з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації.

Постановою Правління Національного
банку України № 295 від 21 травня 2014 р.
"Про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію ПАТ "Реал банк" була
відкликана банківська ліцензія та
ліквідовано ПАТ "Реал банк" 21.05.2014 р.

Рішенням № 34 від 21.05.2014 р. виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб була розпочата
ліквідація ПАТ "Реал банк", призначено
уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ "Реал банк" Кадирова
Владислава Володимировича на період з
21.05.2014 р. по 20.05.2015 р. включно.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлюються правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд), порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, визначаються повноваження та
функції Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із
створенням і функціонуванням системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
виведенням неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків,
регулюються цим Законом, іншими
законами України, нормативно-правовими
актами Фонду та Національного банку
України.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" банк
відповідає за своїми зобов'язаннями
всім своїм майном відповідно до
законодавства. Банк не відповідає за
невиконання або несвоєчасне виконання
зобов'язань у разі зупинення операцій
по рахунках, арешту власних коштів
банку на його рахунках уповноваженими
органами державної влади.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" закріплено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим законом.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" передбачено, що протягом 30 днів з
дня опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" уповноважена особа
Фонду від імені Фонду виконує функції з
ліквідації банку відповідно до цього
Закону та приступає до виконання своїх
обов'язків негайно після прийняття
Фондом рішення про призначення
уповноваженої особи Фонду.

Згідно ч.2 ст. 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів)) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Якщо в банку, що ліквідується,
здійснювалася тимчасова
адміністрація, з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку тимчасова
адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових
зобов'язань банку та зобов'язання щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище
банку перестають бути конфіденційними
чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону;

7) втрачають чинність публічні
обтяження чи обмеження на
розпорядження (у тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку.
Накладення нових обтяжень чи обмежень
на майно банку не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Черговість та порядок задоволення
вимог до банку, оплата витрат та
здійснення платежів передбачено ст. 52
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
зокрема ч. 1 передбачено, що кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо
заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом;
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності); інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом; вимоги за
субординованим боргом.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено певний порядок
погашення вимог кредиторів, в період
здійснення ліквідаційної процедури
банка, і стягнення з відповідача коштів
на підставі договору банківського
рахунку є не можливим, оскільки це
фактично є погашенням вимог кредитора
в порушення порядку, встановленого
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який не припускає задоволення вимог
окремих кредиторів у індивідуальному
порядку поза межами ліквідаційної
процедури.

При цьому, суд зазначає, що дана правова
позиція узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, яка була викладена у постанові
від 31.07.2013 р. по справі № 922/637/13-г.

Приймаючи до уваги вищевикладене та те,
що ГПК України не передбачено права
однієї особи звертатися до
господарського суду з позовними
вимогами в інтересах іншої особи, суд
дійшов до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Враховуючи те, що позов не підлягає
задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору підлягають покладенню на
позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 58 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", ст.ст. 1,
36, 45, 46, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя Д.О. Доленчук