Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" липня 2014 р. Справа № 906/1562/13.

Господарський суд Житомирської
області у складі:

Судді: Маріщенко Л.О.

Розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" №2289/19 від 02.06.2014р. про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню по справі № 906/1562/13 за
позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

До: Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (м. Житомир)

про стягнення 19559,07 грн.

Присутні:

від боржника (заявника): Остапчук В.П. -
довіреність № 7141/19 від 27.12.13р.

від стягувача: Єршова С.В. - довіреність
№ 14-108 від 18.04.14р.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 12.12.13р. по
справі № 906/1562/13 стягнуто з ПАТ
"Житомиргаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 891,39грн. 3% річних;
4456,95грн. пені; 11055,64грн. штрафу; 133,63грн.
інфляційних; 1454,72грн. судового збору. В
частині стягнення 152,39грн. 3% річних,
761,95грн. пені, 1967,84грн. штрафу, 139,28грн.
інфляційних відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.01.14р. рішення
господарського суду Житомирської
області від 12.12.13р. змінене та як
наслідок стягнуто з ПАТ "Житомиргаз" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
891,39грн. 3% річних; 2228,48грн. пені; 5527,82грн.
штрафу; 133,63грн. інфляційних; 1454,72грн.
судового збору. В частині стягнення
152,39грн. 3% річних, 2990,43грн. пені, 7495,66грн.
штрафу, 139,28грн. інфляційних відмовлено.

На примусове виконання постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.01.14р. у справі
№ 906/1562/13 господарським судом 26.03.14 р.
видано наказ.

02.06.14р. ПАТ "Житомиргаз" звернулось до
суду із заявою про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню,
посилаючись на укладену з ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 28 січня 2014року
додаткову угоду №2 до договору
купівлі-продажу природного газу від 30
березня 2012р. № 34/19-РО про зміну
договірних строків оплати
поставленого газу.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 04.06.2014р. по
справі №906/1562/13 заяву Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" № 2289/19 від 02.06.2014 про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню, прийнято до розгляду суддею
Вельмакіною Т.М. та призначено судове
засідання для розгляду заяви на 16.06.14р.
об 11:30 год.

Згідно розпорядження керівника
апарату господарського суду
Житомирської області від 16.06.14р. "Щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справи (заяви) судді
Вельмакіної Т.М., яка з 11.06.14р.
знаходиться у щорічній відпустці
здійснено повторний автоматичний
розподіл вищевказаної заяви, за
результатами якого дану заяву
розподілено судді Маріщенко Л.О.

Ухвалою від 16.06.14р. заява ПАТ
"Житомиргаз" № 2289/19 від 02.06.2014 про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню по справі № 906/1562/13, прийнята
до провадження судді Маріщенко Л.О.

Представник боржника (заявника) в
судовому засіданні вимоги заяви
підтримав у повному обсязі.

Стягувач вимоги ухвал суду від 04.06.14р.
та від 16.06.14р. не виконав. Представник
стягувача в судовому засіданні просила
заяву боржника задовольнити, згідно
листа № 14/2-4044 від 13.06.14р. (а.с. 181). Крім
того, в судовому засіданні представник
стягувача - Єршова С.В. наголосила, що
оригінал наказу господарського суду по
справі 906/1560/13 надасть суду, при умові,
якщо будуть виконані вимоги заяви про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З 28 жовтня 2013 року господарським судом
Житомирської області розглядався
позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ
"Житомиргаз" про стягнення 19559,07 грн., з
яких: 5 218,90 грн. -пені, 13 023,48 грн. - штрафу,
1 043,78 грн. - 3% річних, 272,91 грн. -
інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 12.12.13р. по
справі № 906/1562/13 позов ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" до ПАТ "Житомиргаз" про
стягнення 19559,07 грн. задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ "Житомиргаз" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
891,39грн. 3% річних; 4456,95грн. пені; 11055,64грн.
штрафу; 133,63грн. інфляційних; 1454,72грн.
судового збору. В частині стягнення
152,39грн. 3% річних, 761,95грн. пені, 1967,84грн.
штрафу, 139,28грн. інфляційних відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач ПАТ "Житомиргаз" звернувся
до Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
господарського суду Житомирської
області від 12.12.13р. у даній справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зменшити розмір пені, штрафу на 98%.
В обґрунтування апеляційної скарги,
скаржник, серед іншого, вказував на те,
що день здійснення проплати не входить
в прострочення виконання зобов'язань.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу,
НАК "Нафтогаз України" серед іншого,
вказував на те, що:

- здійснюючи покладене державою
завдання з забезпечення галузей
національної економіки та населення
природним газом, Компанія законодавчо
зобов'язана надавати споживачам
природний газ, незалежно від свого
фінансового становища , наявності чи
відсутності заборгованості
контрагентів;

- несвоєчасність розрахунків за
поставлений природний газ споживачів
(у тому числі відповідача), як наслідок -
нестача коштів, тягне за собою
заборгованість перед
газопостачальними підприємствами
відповідно до договорів;

- через несвоєчасність розрахунків та
заборгованість споживачів природного
газу Компанія, як гарантований
постачальник газу, змушена залучати
комерційні кредити за ринковими
відсотковими ставками , що складають
20-24% річних для потреб споживачів газу;

- єдиним джерелом часткової
компенсації понесених Компанією втрат,
завданих несвоєчасними розрахунками
за газ, є стягнення з боржників пені у
розмірі, передбаченому умовами
договорів;

- зменшення судом розміру неустойки
спричиняє позивачу збитки та дозволяє
відповідачу і у подальшому безкарно
порушувати договірні умови (а.с.154-159).

За результатами апеляційного
перегляду рішення господарського суду
Житомирської області від 12.12.13р. у
справі № 906/1562/13, постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду останнє змінене та
як наслідок стягнуто з ПАТ "Житомиргаз"
на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" -
891,39грн. 3% річних; 2228,48грн. пені; 5527,82грн.
штрафу; 133,63грн. інфляційних; 1454,72грн.
судового збору. В частині стягнення
152,39грн. 3% річних, 2990,43грн. пені, 7495,66грн.
штрафу, 139,28грн. інфляційних відмовлено.

В свою чергу, вже наступного дня 28 січня
2014року сторони уклали додаткову угоду
№2 до договору купівлі-продажу
природного газу від 30 березня 2012р. №
34/19-РО про зміну договірних строків
оплати поставленого газу.

Зокрема згідно додаткової угоди №2
від 28.01.14р. до договору купівлі-продажу
природного газу від 30 березня 2012р. №
34/19-РО абзац 2 п.6.2 ст. 6 "Порядок та умови
проведення розрахунків" викладено у
наступній редакції:

"Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ з Договором здійснюється
до 31.01.14р."

Такими діями сторони спростували
встановлений постановою апеляційного
господарського суду у цій справі
станом на 27 січня 2014року юридичний
факт прострочення виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
газу та за який судом застосовано до
відповідача відповідальність у
вигляді сплати пені, штрафу, 3% річних,
інфляційні нарахування.

У мотивувальній частині постанови
апеляційна інстанція визнала
наявність прострочення відповідача
(боржника) по оплаті поставленого
природного газу, тому позовні вимоги
про стягнення пені, 3% річних, штрафу,
інфляційних нарахувань є підставними
та підлягають задоволенню частково.

На примусове виконання постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.01.14р. у справі
№ 906/1562/13 господарським судом 26.03.14 р.
видано наказ про стягнення з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (м. Житомир) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (м.Київ) 891,39грн. 3%
річних; 2228,48грн. пені; 5527,82грн. штрафу;
133,63грн. інфляційних; 1454,72грн. судового
збору.

Оригінал наказу суду від 26.03.14р.
надіслано ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - 26.03.14р.

У зв'язку з укладенням додаткової угоди
№ 2 від 28.01.14р., ПАТ "Житомиргаз"
звернувся до господарського суду з
заявою про визнання наказу
господарського суду Житомирської
області від 26.03.14р. у справі №906/1562/13
таким, що не підлягає виконанню.

Частиною другою ст. 117 ГПК України
передбачено, що господарський суд, який
видав наказ, може за заявою стягувача
або боржника виправити помилку,
допущену при його оформленні або
видачі, чи визнати наказ таким, що не
підлягає виконанню.

Відповідно до п.3.3 постанови Пленуму
ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" ч. 4 ст.117 ГПК України містить
підстави визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, за заявами стягувачів або
боржників, поданими в порядку
зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин
(наприклад, у разі скасування чи зміни в
апеляційному або в касаційному порядку
чи за результатами перегляду за ново
виявленими обставинами рішення, на
підставі якого наказ було видано, якщо
на момент таких скасування чи змін
наказ ще не було виконано повністю або
частково).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Зазначена правова норма поширюється
також на грошове зобов'язання, що
виникло на підставі рішення суду.

Для припинення зобов'язання необхідне
існування певної обставини, тобто
юридичного факту, з настанням якого
закон або договір пов'язує припинення
зобов'язання.

Частиною 1 статті 604 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняються за домовленістю сторін.

Припинення зобов'язання означає, що
учасники зобов'язання втратили свої
права та обов'язки за зобов'язанням,
тобто кредитор вже не має права
вимагати, а боржник не має обов'язку
його виконувати.

Як вбачається з матеріалів справи, у
січні 2014 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 2 від 28.01.14р.
до договору купівлі-продажу природного
газу від 30.03.12р. №34/19-РО, згідно якої
абзац 2 п. 6.2. ст. 6 договору "Порядок та
умови проведення розрахунків"
викладений у наступній редакції:
"Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ за договором
здійснюється до 31.01.2014р.". Тобто, змінено
порядок остаточного розрахунку за
фактично переданий газ, з урахуванням
чого підстави для застосування
будь-яких штрафних санкцій за
несвоєчасні розрахунки за природний
газ у сторін відсутні, оскільки, як
зазначено в п.3 додаткової угоди, дана
додаткова угода поширюється на
відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01 лютого 2012 року.

Однак, фактично додаткова угода №2 від
28.01.14р. як за формою, так і за змістом не
підпадає під ознаки ст.604 ЦК України,
оскільки підпадає під регулювання
ст.ст. 653 та 654 ЦК України.

Так, у ч.1 ст.653 ЦК України визначено, що
у разі зміни договору зобов'язання
сторін змінюються відповідно до
змінених умов щодо предмета, місця,
строків виконання тощо.

Згідно ч. 3 цієї статті у разі зміни
договору зобов'язання змінюється з
моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно ч. 3 цієї статті сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

Частина 7 ст. 180 ГК України конкретизує,
що строком дії господарського договору
є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору. На
зобов'язання, що виникли у сторін до
укладення ними господарського
договору, не поширюються умови
укладеного договору, якщо договором не
передбачено інше. Закінчення строку
дії господарського договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, що мало місце під час
дії договору.

З викладеного випливає, що змінювати
умову договору про строк оплати
поставленого газу сторони мали право
виключно в межах строку дії основного
договору купівлі-продажу природного
газу від 30 березня 2012р. № 36/19-ВВ - до
31.12.12р.

Судами достовірно встановлено, що
грошове зобов'язання ПАТ "Житомиргаз"
по оплаті природного газу припинилося
виконанням 20.01.13р., тому станом на 28.01.14р.
вже не існувало.

Отже додаткову угоду №2 від 28.01.14р. про
зміну договірних строків оплати
поставленого газу сторони уклали в
порушення вище наведених норм
цивільного законодавства України, а
також після встановленого 20.01.14р.
апеляційною інстанцією юридичного
факту дії умови абзацу 2 п.6.2 ст. 6
"Порядок та умови проведення
розрахунків" договору купівлі-продажу
природного газу від 30 березня 2012р. №
34/19-РО - до 31.12.12р. в редакції: "Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ з
Договором здійснюється до 20-го числа
наступного за місяцем поставки газу".

У зв'язку з цим, господарський суд
наголошує, що серед основних засад
судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3
ст. 129 Конституції України, є
обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4-5 ГПК України суди
ухвалюють рішення іменем України.

Ця обставина свідчить про те, що суддя
як владний суб'єкт від імені держави
виконує юрисдикційну функцію,
спрямовану на захист порушених,
оспорюваних, невизнаних прав, свобод
та інтересів фізичних, юридичних осіб,
а також держави як суб'єкта цивільних
процесуальних відносин. Те, що рішення
ухвалюється іменем України, свідчить
про його владний характер, оскільки
воно спрямоване на вирішення спірних
матеріальних правовідносин та після
його ухвалення воно створює для осіб,
яких воно стосується, його
безперешкодну реалізацію.

Виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом
(частина перша статті 116 Кодексу).

Системний аналіз статей 84, 116, 117, 119, 120
Кодексу дає можливість дійти висновку,
що наказ відтворює резолютивну частину
прийнятого господарським судом
рішення і залишається незмінним до
повного виконання чи втрати ним
юридичної сили у випадках,
встановлених Кодексом.

Винятки стосовно загального порядку
примусового виконання рішень
господарського суду закріплено у
відповідних статтях Кодексу та Закону
(абз. 1-3 п. 2.3 мотивувальної частини
рішення КСУ у справі за конституційним
зверненням акціонерної компанії
„Харківобленерго" щодо офіційного
тлумачення положень пункту 2 частини
другої статті 17, пункту 8 частини першої
статті 26, частини першої статті 50
Закону України „Про виконавче
провадження" від 26 червня 2013 року №
5-рп/2013 у справі № 1-7/2013).

Так, відповідно до ч.4 ст.117 ГПК України,
якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

В такому разі рішення суду
залишається не скасованим, але воно
втрачає право на реалізацію через
процедуру виконання. Прийняття рішення
та його виконання є взаємопов'язаними,
взаємозалежними але, поряд з тим,
самостійними за своєю правовою
природою складовими.

Вище зазначена правова норма не
містить вичерпного переліку причин
(підстав), за наявності яких наказ
господарського суду, виданий на
примусове виконання рішення суду, що
набрало законної сили, може бути
визнаний судом таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково.

У частині 3 ст. 12 ЦК України передбачено,
що особа може відмовитися від свого
майнового права.

Належні до виплати кошти, визнані
рішенням суду, яке набуло статусу
остаточного, вважаються "майном" у
розумінні статті 1 Першого протоколу до
Конвенції (п.п. 43-46 рішення
Європейського суду з прав людини від
30.11.2004р. у справі "Михайленки та інші
проти України", п. 40 рішення від
07.05.2002року у справі " Бурдов проти Росії,
інші).

Згідно ч. 1 ст. 13 цього Кодексу цивільні
права , в даному випадку, право на
відмову від майнового права, особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Зокрема, стягувач може відмовитися від
права на виконання рішення суду (або в
процесі виконавчого провадження, або
не пред'являючи виконавчий документ
для виконання і не вимагаючи відкриття
виконавчого провадження), або просто
втратити таке право (прострочити
пред'явлення виконавчого документа для
виконання), або простити боржнику борг,
стягнутий судовим рішенням, в порядку
ст. ст. 604 , 605 ЦК України.

Однак відмова від права на виконання
рішення суду не може здійснюватися у
спосіб укладення додаткової угоди до
договору, строк дії якого закінчився та
зобов'язання за яким припинилися
виконанням, що встановлено цим самим
рішенням суду.

У зв'язку з цим, дії сторін спору з
укладення додаткової угоди №2 від
28.01.14р. про зміну договірних строків
оплати поставленого газу
господарський суд розцінює, як
зловживання правом в інших формах (ч. 3
ст. 13 ЦК України).

Відповідно ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що заява №
2289/19 від 02.06.14р. про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню, не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 86, 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства по
газапостачанню та газифікації
"Житомиргаз" № 2289/19 від 02.06.14р. про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню відмовити.

Ухвала господарського суду
Житомирської області може бути
оскаржена у встановленому законом
порядку.

Повна
ухвала складена: 07.07.2014

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)