ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.Справа № 904/1600/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінату
"Ювілейний", смт. Ювілейне до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд", м.
Харків про про стягнення 15606,68 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінату
"Ювілейний" (позивач) звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовною заявою до
відповідачів: 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд", 2)
Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста", в якій позивач
просить стягнути з 1-го відповідача
заборгованість у розмірі 15 606,68 грн. та
суму судового збору у розмірі 1 827,00 грн.,
посилаючись на неналежне виконання 1-им
відповідачем своїх зобов'язань згідно
договору поставки №648Д10 від 10.02.12 р.,
який укладено між позивачем та 1-им
відповідачем.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 07 травня
2014 року, зазначеним судом було визнано
Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста" третьою особою
без самостійних вимог на стороні 1-го
відповідача. Справу направлено за
територіальною підсудністю до
господарського суду Харківської
області.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 травня 2014
року, з урахуванням ухвали про
виправлення описки від 27 травня 2014 року
позовну заяву було прийнято судом до
розгляду та призначено до розгляду у
судовому засіданні на 10 червня 2014 року
о 10:30.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, свого
повноважного представника не направив.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, свого
повноважного представника не направив,
відзив на позов не надав.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, свого
повноважного представника не направив.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що
відповідач був повідомлений належним
чином, про дату та час розгляду справи,
справа розглядається на підставі ст.75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи судом
встановлено наступне.

10 грудня 2012 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
поставки №648Д10 (далі по тексту -
договір), відповідно до умов вказаного
договору позивач взяв на себе
зобов'язання поставити відповідачу
товар у певній кількості і відповідної
якості, а відповідач зобов'язався
прийняти товар та оплатити його на
умовах визначених у договорі.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно п. 5.1. договору, підставою
для оплати покупцеві (відповідачу)
товару є виконання постачальником
(позивачем) своїх зобов'язань за
договором. При наданні належним чином
оформлених накладних покупець
здійснює оплату товару на умовах
відтермінування платежу 30 календарних
днів з моменту поставки відповідач
проводить оплату шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок позивача.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач свої зобов'язання згідно
договору укладеного між сторонами
виконав належним чином, а саме поставив
відповідачу у період з 28.03.2013 р. по 22.04.13
р. товар на загальну суму 11 328,10 грн., що
підтверджується видатковими
накладними за вказаний період, на яких
містяться підписи уповноважених
представників відповідача (аркуші
справи №15-30).

Відповідач отримав товар, але не
оплатив, у зв'язку із чим виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 11 328,10 грн.

Згідно п.5.5. договору сторони щомісячно
проводять звірку розрахунків за
здійсненими поставками товару, для
чого позивач готує акт звірки
розрахунків і направляє його
відповідачу в строк не пізніше 5-го
числа наступного за місяцем, за яким
здійснюється звірка
взаєморозрахунків. При цьому,
відповідач після отримання проекту
акту звірки проводить перевірку за
даними свого бухгалтерського обліку та
направляє постачальнику підписаний
акт звірки розрахунків до 10-го числа
поточного місяця або мотивовану
відмову від підписання наданого акту
звірки.

Як вбачається з матеріалів справи 29.05.13
р. між позивачем та відповідачем був
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків згідно якого
залишок заборгованості відповідача
складає 11 328,10 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення коштів в сумі 11 328,10
грн. (сума основного боргу) правомірна
та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути на його користь 77,94 грн.
інфляційне збільшення заборгованості,
982,03 грн. пені та 347,59 грн. 3% річних.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.2. Договору, сторони
погодили, що за несвоєчасну оплату
товару відповідач сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості неоплаченої суми за кожен
день прострочення.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних,
пені та 3% річних суд приходить до
висновку, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства, інтересам сторін та
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛІКОН-ТРЕЙД" (61052, м.
Харків, вул. Малиновського, 3, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінату
"Ювілейний" (52005, Дніпропетровська
область, Дніпропетровський район, вул.
Мічуріна, буд. 5, р/р 6557, в АТ "ОТП
Банк", МФО 300528, ) суму
заборгованості за договором поставки
№648Д10 від 10.12.2012 р. в розмірі 15 606,68 грн.
та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний