м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7415/14 01.07.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «СВ Аутдор»До 1.
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» 2. Комунального
підприємства по ремонту та утриманню
мостів і шляхів м. Києва
«Київавтошляхміст»Провизнання
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача: Гнатюк К.В. - за дов.
Від відповідача-1: Коноваленко Є.Л.
Від відповідача-2: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання недійсним
Договору №03/12/13 «Про заміну кредитора у
зобов'язанні» від 23.12.2013р., який був
укладений між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» та
Комунальним підприємством по ремонту
та утриманню мостів і шляхів м. Києва
10 червня 2014р., через відділ діловодства
суду, Відповідач-1 надав суду відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
заперечив повністю проти позовних
26 червня 2014 року, через відділ
діловодства суду, Відповідач-2 надав
суду відзив на позовну заяву про
визнання правочину недійсним,
відповідно до якого просив відмовити
позивачу в задоволені позову в повному
За клопотанням Позивача, з метою
забезпечення повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, спір у
даній справі вирішено у строк у
відповідності до п.3 ст.69 ГПК України.
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
перевіривши доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, Господарський суд міста Києва,
25 квітня 2006 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «СВ
Аутдор» та Комунальним підприємством
по ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва «Київавтошляхміст» був
укладений договір №100, відповідно до
якого Відповідачу-2 були надані місця
для розміщення реклами у обсязі,
кількості та за адресами згідно з
додатками до Договору.
Місця для розміщення реклами
Відповідачу-2 були надані у
відповідності до виданих належним
чином погоджень та на виконання
розпорядження КМДА від 28.12.2005 року №2430
«Про розміщення реклами на транспорті
комунальної власності м. Києва», яке
діяло на момент укладення договору.
22 вересня 2011 року рішенням Київської
міської ради за №37/6253 був затверджений
Порядок розміщення реклами в м. Києві.
Відповідно до п. 6.3. розділу III даного
Порядку плата за розміщення реклами на
транспорті комунальної власності
територіальної громади міста Києва
щомісячно нараховується КП
«Київреклама» та перераховується на
поточний рахунок КП «Київреклама» і
використовується в порядку,
встановленому Київською міською радою
чи уповноваженим нею органом. У зв'язку
з чим, КП «Київреклама» неодноразово
зверталося до КП «Київавтодор» та
підприємства КП «Київавтошляхміст» з
вимогою щодо необхідності заміни
кредитора у всіх діючих договорах про
надання місць для розміщення реклами, в
тому числі і в договорі №100 від 25.04.2006
року, укладеного між ТОВ «СВ Аутдор» та
КП «Київавтошляхміст».
З метою приведення взаємовідносин з
розповсюджувачами реклами у
відповідність до рішення Київської
міської ради від 22.09.2011 №37/6253 року між
КП «Київавтошляхміст» та КП
«Київреклама» були підписані договори
про заміну кредитора у всіх діючих
договорах про надання місць для
розміщення реклами, в тому числі і в
договорі №100 від 25.04.2006 року.
Так, 23 грудня 2013 року між Відповідач - 1
та Відповідач - 2 було укладено договір
№03/12/13 про заміну кредитора у
Відповідно до п. 1.1. Договору №03/12/13,
Первісний кредитор (КП
«Київавтошляхміст») передає, а Новий
кредитор (КП «Київреклама») набуває
права та обов'язки Первісного
кредитора за договором від 25 квітня 2006
року 100 з усіма додатковими угодами та
додатками до нього (надалі - «Основний
Договір»), який укладено між Первісним
кредитором та ТОВ «СВ Аутдор» (надалі -
«Боржник). Право вимоги, що передається,
належить Первісному кредитору на
підставі Основного договору.
Відповідно до ст. ст. 509, 510 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому беруть участь
дві сторони: боржник та кредитор.
Боржником у зобов'язанні є особа, яка
має обов'язок виконати на користь
кредитора певну дію або утриматися від
виконання певної дії. Тобто боржник - це
зобов'язана сторона. В свою чергу
кредитором є сторона зобов'язання, яка
має право вимагати вчинення на свою
користь певної дії або утриматися від
її вчинення. Тобто кредитор - це
уповноважена сторона.
Відступлення права вимоги (заміна
кредитора) є правочином (договором), на
підставі якого первісний кредитор
передає свої права новому кредитору, а
новий кредитор приймає ці права.
В разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
Виходячи із загальних правил та
положень ст. 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять всі права первісного
кредитора, які належали первісному
кредиторові у зобов'язанні.
Позивач стверджує, що Договір про
заміну кредитора у зобов'язанні
укладений без погодження з позивачем.
Матеріалами справи підтверджено, що
Позивач своїми конклюдентними діями
прийняв запропоновані умови спірного
договору і починаючи з 01.01.2014 року
регулярно сплачує кошти на рахунок
Відповідача-1 згідно виставлених
Відповідачем-1 рахунків у
відповідності до договору, що в свою
чергу підтверджує надання Позивачем
згоди на укладання спірного договору
(копії банківських виписок, копії актів
приймання-передачі до Основного
договору знаходяться в матеріалах
справи).
Позивач вважає, що Спірний договір
необхідно визнати недійсним, на
підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.
203 цього кодексу. Зміст правочину не
повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України), а відповідність
чи невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.
Спірний договір жодним чином не
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, договір був укладений з
метою приведення у відповідність
договірних відносин між Відповідачем -1
та Відповідачем-2 до Порядку та Рішення
Київської міської ради від 08.02.2013 №3/9060
«Про бюджет міста Києва на 2013рік» та
забезпеченням перерахування коштів
від плати за розміщення реклами на
транспорті комунальної власності
територіальної громади міста до
бюджету міста Києва.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Законодавством встановлено, що
вирішуючи спори про визнання
правочинів недійсними, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
Постановою пленуму Верховного
суду України № 9 від 6 листопада 2009 року
зазначено, відповідно до частини
першої ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину. Не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено, у зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК
Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
позивач необґрунтовано стверджує про
протиправність укладання спірного
договору від 23.12.2013р №03/12/13 «Про заміну
кредитора у зобов'язанні», оскільки за
його змістом вбачається що він
укладений на підставі вільного
волевиявлення, не суперечить
законодавству, не порушує права і
охоронювальні законом інтереси
громадян або суб'єктів господарювання,
сторони досягли істотних його умов, а
тому, в розумінні вимог ст. 638, 655 - 697 ЦК
України, та вимог ст. ст. 180, 181 ГК України
він вважається укладеним, а саме, подія
та прагнення сторін на його укладення
Відповідно до ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Судом встановлено, що під час укладання
Спірного договору Відповідачем-1 і
Відповідачем-2 було досягнуто згоди з
усіх його істотних умов, що
засвідчується підписами і печатками
Сторін договору, а також були додержані
всі вимоги, передбачені для дійсності
правочину, які встановлені статтею 203
Твердження Позивача, що Договір про
заміну кредитора у зобов'язані
укладений без погодження з позивачем,
не приймається судом до уваги, оскільки
дане твердження Позивача є
безпідставним, з огляду на наступне.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1.4. Спірного договору,
заміна первісного кредитора за
Основним договором здійснюється без
згоди Боржника, яка не передбачена
На підставі п. 2.4.3 Спірного договору КП
«Київреклама» не пізніше трьох робочих
днів від дати передачі прав вимоги,
повинно повідомити Боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні за Основним
Відповідач-1 повідомив Позивача про
заміну кредитора з наданням копії
Суду доведено, що спірним договором не
встановлювалися будь-які додаткові
зобов'язання для Позивача у порівнянні
з Основним договором. Тобто,
Відповідачі своїми діями щодо
укладення спірного договору та умовами
спірного договору жодним чином не
порушують права Позивача.
Судом враховано, що Позивач листом від
25.02.2014р. №25-02-1/14 підтвердив готовність
підписати Додаткову угоду до Основного
договору про перехід на нові тарифи у
відповідності до прийнятого
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) від
21.05.2012р. №838, але з 01.04.2014р., тобто своїм
листом Товариство з обмеженою
відповідальністю «СВ Аутдор»
підтвердило готовність до співпраці за
основним договором з КП «Київреклама»
та законність укладання оспорюванного
Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
положень вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову.
Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
В порушення ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж Кодексу
законних підстав для задоволення
позовних вимог. Доводи, викладені у
його позовній заяві спростовані
доданими до позову документами та
поясненнями Відповідачів, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
Витрати по оплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
Керуючись ст. 49, п.6 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд, -
В задоволенні позовних вимог
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.07.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко