ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 р.
Справа № 914/1578/14

За позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вемо», Львівська
обл., Сокальський р-н, м. Великі Мости;до
відповідача:Сокальської міської ради
Львівської області, м. Сокаль,
Львівська обл.;про:визнання договору
оренди землі недійсним Суддя - Крупник
Р.В.
Секретар - Айзенбарт А.І.Представники
сторін:

від позивача:ОСОБА_1 - адвокат;від
відповідача:Чернявська Х.М. -
представник.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22
ГПК України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

05.05.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вемо» (надалі -
Позивач) до Сокальської міської ради
Львівської області в особі Виконавчого
комітету Сокальської міської ради
Львівської області про визнання
договору оренди землі недійсним.

Ухвалою суду від 06.05.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 19.05.2014р., а 19.05.2014р. в
судовому засіданні оголошено перерву
до 26.05.2014р.

Ухвалою суду від 26.05.2014р. замінено
первісного відповідача у справі -
Виконавчий комітет Сокальської
міської ради Львівської області на
належного відповідача - Сокальську
міську раду Львівської області (надалі
- Відповідач) та розгляд справи
відкладено на 16.06.2014р. В подальшому
розгляд справи відкладено на 26.06.2014р. та
10.07.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 10.07.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив позов
задоволити повністю, з підстав
зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні зазначив, що 19.04.2011
року між позивачем та відповідачем
укладено Договір оренди землі №110,
згідно якого відповідач надає, а
позивач приймає в строкове платне
користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення,
яка знаходиться на території
Сокальської міської ради по вул.
Яворницького, 107. Вказаний договір
укладався на виконання Рішення
Сокальської міської ради №122 від 29.03.2011
року. Як зазначає представник, 29.03.2013
року відповідачем прийнято Рішення
№521, яким вирішено подання прокурора
Сокальського району про усунення
порушень вимог земельного
законодавства задоволити частково, та
скасувати рішення відповідача на
підставі якого укладався договір
оренди землі.

Відтак, на думку представника позивача,
в наявності є всі підстави для визнання
договору оренди землі недійсним з дати
його укладення, оскільки як зазначив
Пленум ВГСУ, розглядаючи справи у
спорах про визнання недійсними
договорів оренди, суди повинні
з'ясувати питання чинності рішень
(розпоряджень), на підставі яких було
укладено такі договори.

Представник відповідача в судове
засідання 10.07.2014р. з'явилася, проти
позовних вимог заперечила, просила
відмовити в їх задоволенні повністю.

В судовому засіданні зазначила, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України. Станом на момент
укладення договору оренди землі,
сторонами додержано загальних вимог,
які є необхідними для чинності
правочину. Оскільки 29.03.2013 року
Сокальська міська рада прийняла
рішення про скасування рішення №122 від
29.03.2011 року, то рішення вважається
скасованим з 29.03.2013 року, а отже
підстави для припинення договору
оренди землі виникли з вказаної дати, а
не з моменту укладення договору. Більше
того, як зазначає Пленум ВГСУ в
Постанові №6 від 17.05.2011 року договір
оренди земельної ділянки може бути
припинений лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути вже здійснене за
ним користування земельною ділянкою. А
тому вимога позивача про визнання його
недійсним з моменту укладення є
безпідставною.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сокальської міської ради №122
від 29.03.2011 року «Про надання дозволу на
продовження терміну дії договору
оренди земельної ділянки» продовжено
ТОВ «Вемо» договір оренди терміном на 1
рік на земельну ділянку площею 19,45 га.
для обслуговування будівель по вул.
Яворницького, 107 в м. Сокалі.

19.04.2011 року на виконання вказаного
рішення між позивачем та відповідачем
підписано Договір оренди землі №110 від
19.04.2011р. (надалі - Договір).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Договору в
оренду передається земельна ділянка
площею 19.45 га. в тому числі землі
промисловості. На земельні ділянці
знаходяться об'єкти нерухомого майна -
будівлі: адміністративно-побутовий
комплекс, заводоуправління, хімічний
цех, адміністративно-побутове
приміщення, їдальня,
прядильно-оздоровлювальний цех,
резервний склад, кислотний цех №1 і ін.
Земельна ділянка передається в оренду
разом із власними будівлями.

Земельна ділянка передається в оренду
для обслуговування будівель (п.15
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2011 року земельну ділянку за актом
приймання-передачі було передано
позивачу.

Відповідно до пункту 8 Договору його
укладено на 1 рік. Після закінчення
строку договору орендар має переважне
право поновлення його на новий строк. У
цьому разі орендар повинен не пізніше
ніж за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Як зазначили в судовому засіданні
представник позивача та відповідача,
після закінчення троку дії Договору
він поновлювався на новий термін. Однак
додаткової угоди про поновлення його
строку, як цього вимагають приписи ст. 33
ЗУ «Про оренду землі» сторонами не було
представлено суду.

Як вбачається з Договору, він
зареєстрований в Сокальській міській
раді, про що в Державному реєстрі
земель вчинено запис від 19.04.2011р. за №110.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься лист Відділу
Держземагенства у Сокальському районі
№01-12/4349 від 25.06.2014р., з якого вбачається,
що реєстрація Договору оренди землі
від 19.04.2011 року №110 на земельну ділянку
площею 19,45 га., що знаходиться в м.
Сокаль, вул. Яворницького, 109,
укладеного між міською радою та ТОВ
«ВЕМО» не проводилася.

Судом встановлено, що 12.03.2013 року
прокуратурою Сокальського району
направлено Сокальській міській раді
Подання №56-746 вих-13 від 06.03.2013р. «Про
усунення порушень вимог земельного
законодавства, причин і умов, що їм
сприяли та притягнення винних осіб до
відповідальності» з вимогою скасувати,
зокрема, рішення Сокальської міської
ради №122 від 29.03.2011 року, оскільки
вказане рішення прийнято та договір
оренди укладено з позивачем з
порушенням вимог земельного
законодавства, а саме: ст.ст. 123, 124 ЗК
України (відсутній проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки), ст.
125 ЗК України (договір оренди укладено
без державної реєстрації) та ст.6 ЗУ
«Про оренду землі», в якій вказано, що
право оренди земельної ділянки
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що
29.03.2013р. Сокальська міська рада
прийняла Рішення №521 «Про розгляд
подання прокурора Сокальського району
від 06.03.2013 №56-746 вих-13», яким задоволила
подання частково та скасувала рішення
Сокальської міської ради №122 від 29.03.2011
року «Про надання дозволу на
продовження терміну дії договору
оренди земельної ділянки для
обслуговування будівель по вул.
Яворницького, 107 в м. Сокалі ТОВ «Вемо»».

Як зазначено в позовній заяві, у зв'язку
з скасуванням рішення Сокальської
міської ради №122 від 29.03.2011 року,
вважається, що Договір оренди є
недійсним, оскільки за відсутності
рішення органу місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки в користування, відповідач не
вправі був укладати із позивачем
відповідний договір оренди.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в позові слід відмовити,
виходячи з наступного.

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України
встановлено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених
Кодексом.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземним громадянам і особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам. Оренда земельної ділянки
може бути короткостроковою - не більше 5
років та довгостроковою - не більше 50
років. Орендодавцями земельних ділянок
є їх власники або уповноважені ними
особи. Відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються законом.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що
відносини найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про оренду
землі», яка була чинною на момент
укладення вказаного вище договору
оренди - договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації. Укладений договір оренди
землі підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно приписів ч.5 ст. 126 ЗК України, яка
діяла на момент укладення договору
оренди земельної ділянки, право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Відповідно до п.3, 4 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №2073 від 25.12.1998 року
(який діяв на момент укладення договору
оренди від 19.04.2011 року, втратив чинність
20.07.2011 року) - державна реєстрація
договорів оренди проводиться
виконавчим комітетом сільської,
селищної та міської ради, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за місцем
розташування земельної ділянки.
Забезпечення реєстрації договорів
оренди покладається на відповідні
державні органи земельних ресурсів:
районні відділи земельних ресурсів;
управління (відділи) земельних
ресурсів у містах обласного і
районного підпорядкування; Київська і
Севастопольське міське управління
земельних ресурсів.

У пункті 5 вказаного Порядку зазначено,
які саме документи подає особисто або
надсилає поштою до відповідного органу
земельних ресурсів для державної
реєстрації договорів оренди юридична
або фізична особа (заявник).

Згідно із п.11 Порядку - державний орган
земельних ресурсів у 20-денний термін
перевіряє подані документи на
відповідність чинному законодавству
та за результатами перевірки готує
висновок про державну реєстрацію або
обгрунтований висновок про відмову у
такій реєстрації і передає
реєстраційну справу відповідно
виконавчому комітету сільської,
селищної та міської ради, Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям за місцем розташування
земельної ділянки для засвідчення
факту державної реєстрації або відмови
у такій реєстрації, а у пункті 12
вказано, що факт державної реєстрації
засвідчується у 10-денний термін
гербовою печаткою та підписом голови
відповідної ради, Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації або уповноваженої ними
посадової особи.

Пунктом 13 Порядку після засвідчення
факту державної реєстрації договір
оренди реєструється у Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі, яка ведеться державним органом
земельних ресурсів за формою згідно з
додатком. Книга записів державної
реєстрації договорів оренди землі
ведеться окремо в розрізі кожної
сільської, селищної, міської ради, а
також у розрізі Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації. Книга прошнуровується,
засвідчується підписами сільського,
селищного, міського голови та
начальника районного відділу, міського
управління (відділу) земельних
ресурсів і скріплюється печатками.

Згідно п.14 Порядку, датою реєстрації
договору оренди у Книзі записів є дата
засвідчення факту державної
реєстрації.

Як вже зазначалося, листом №01-12/4349 від
25.06.2014р. Відділ Держземагенства у
Сокальському районі повідомив, що
реєстрація Договору оренди землі від
19.04.2011 року №110 на земельну ділянку
площею 19,45 га., що знаходиться в м.
Сокаль, вул. Яворницького, 109,
укладеного між міською радою та ТОВ
«ВЕМО» не проводилася.

В статті 640 ЦК України, чинній на момент
укладення договору, зазначено, що
договір, який підлягає державній
реєстрації є укладеним з моменту його
державної реєстрації.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п. 2.6
Постанови «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» №11 від 29.05.2013р. не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
Договір оренди землі №110 від 19.04.2011 року
є неукладеним через те, що позивачем та
відповідачем не було вчинено
необхідних для його укладення дій, а
саме не було здійснено його державної
реєстрації.

Відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму
ВГСУ №11 від 29.05.2013р. в силу припису
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено (договір, який не укладено).
Встановивши відповідні обставини,
господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину.

Враховуючи факт неукладення Договору
оренди землі №110 від 19.04.2011 року, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
ТОВ «Вемо» про визнання його недійсним.

При цьому, суд не бере до уваги доводи
представника відповідача, що вказаний
Договір виконувався сторонами і
позивачем сплачувалася на підставі
нього орендна плата.

Зокрема, як зазначив Пленум ВГСУ у
наведеному вище пункті Постанови №11
від 29.05.2013р. визначення договору як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору, а не за наслідками
виконання його сторонами. Отже, якщо
дії сторін свідчать про те, що
оспорюваний договір фактично було
укладено, суд має розглянути по суті
питання щодо відповідності його
вимогам закону; це правило не
стосується випадків, коли для вчинення
правочину необхідні його державна
реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34
ГПК України судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, під час судового розгляду
справи позивачем не доведено факту
укладення Договору оренди землі №110
від 19.04.2011 року, то відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, у
зв'язку із відмовою в позові, судові
витрати та витрати за правову допомогу
залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
2, 4-3, 12, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України та
може бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
15.07.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.