ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.Справа № 922/1826/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування" в особі
філії ГПУ "Полтавагазвидобування", м.
Полтава до Державного підприємства
"Південна Залізниця", м. Харків про
стягнення 87386,63 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Перець Б.О., довіреність № 2-427
від 10.04.2014 р.;

відповідача - Гуцул Т.М., довіреність №
530 від 08.04.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Укргазвидобування" в особі
філії ГПУ "Полтавагазвидобування", м.
Полтава, звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Державного
підприємства "Південна Залізниця", м.
Харків, 87386,63 грн. грошових коштів та
судового збору, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 2234 від 30.12.2005 р.
неналежним чином виконав свої
зобов"язання та фактично не допоставив
дизельне паливо на суму 87386,63 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 травня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 27 травня 2014
року.

26 травня 2014 року представник
відповідача надав відзив на позовну
заяву, в якому просив суд відмовити в
задоволенні позову, з посиланням на те,
що позивач не підтверджує свої вимоги
належними доказами, ним також не
доведено наявність реальних збитків,
відповідач же, в свою чергу, спростував
наявність своєї вини.

Справа розглядалась з оголошеням
перерви з 27 травня 2014 року по 11 червня
2014 року, з 1 червня 2014 року по 24 червня 2014
року, з 24 червня 2014 року по 07 липня 2014
року.

07 липня 2014 року представник позивача
надав додаткові документи, які
долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 07.07.14 р. підтримував позовні
вимоги.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, наведених у
відзиві на позовну заяву .

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

Згідно з договором про надання
комплексного
транспортно-експедиційного
обслуговування N 2234 від 30 грудня 2005 р.
(надалі - договір) вантажовідправником
ДН-2 (ДНМ-2 Харківська дирекція
залізничних перевезень код 9443), що є
структурним підрозділом Державного
підприємства "Південна залізниця" на
адресу позивача відправлено ДП
"Південною залізницею" вантаж -
дизпаливо у кількості 62260 кг, що
підтверджується залізничною накладною
за № 44186880 та дизпаливо у кількості 61339
кг, що підтверджується залізничною
накладною № 43892934. Таким чином, ДП
"Південна залізниця" щодо вантажу
дизпалива за залізничними накладними
№ 44186880 та № 43892934 є і відправником і
транспортною організацією в одній
особі.

При перевірці та видачі вантажу, який
надійшов 14.11.2013 р. за залізничною
накладною N44186880 у вагоні (контейнері)
73991986 одержувачем вантажа, яким є філія
ПАТ "Укргазвидобування" - ГПУ
"Полтавагазвидобування" встановлено
нестачу дизельного палива у розмірі 3218
кг. (3,218 тони). При цьому
запірнопломбувальні пристрої за №№
Ц853833, Б465514 були присутні в справному
стані, що підтверджується актом від
14.11.2013 року.

Також при перевірці та видачі вантажу,
який надійшов 08.12.2013 р. за залізничною
накладною N44186880 у вагоні (контейнері)
74928003 одержувачем вантажа, яким є філія
ПАТ "Укргазвидобування" - ГПУ
"Полтавагазвидобування" встановлено
нестачу дизельного палива у розмірі 5770
кг. (5,770 тони). При цьому
запірнопломбувальні пристрої за
№№Х654340, Б470871 були присутні в справному
стані, що підтверджується актом від
08.12.2013 року.

Позивач зазначає, що приймання
дизпалива 14.11.2013 р. та 08.12.2013 р. негайно
було припинено, та одночасно був
викликаний представник
вантажовідправника для участі в
прийманні дизельного палива і
складанні акта приймання дизельного
палива за кількістю за формою N 5-НП.
Виклик представника
вантажовідправника було здійснено
надсиланням йому телеграми
(електронного повідомлення через
відділення поштового зв'язку м. Лохвиці
та електронного повідомлення через Цех
телекомунікаційних послуг № 15 м.
Миргород ПАТ "Укртелеком"), що
підтверджується доданими до
матеріалів справи текстами телеграм з
відмітками підприємств зв"язку та
чеків.

Однак, незважаючи на виклик
представника вантажовідправника - він
не прибув, відповідь або пояснення
причин неявки представника ДП
"Південної залізниці" також надано не
було.

У зв'язку із відсутністю представника
відправника, відсутністю його
повідомлення про причини неявки, як це
передбачено вимогами Інструкції № 281,
приймання дизпалива було продовжено і
закінчено по цистерні за № 73991986 - 15.11.2013
р., по цистерні за № 74928003 - 09.12.2013 року,
що підтверджується актам приймання
нафти і нафтопродуктів за кількістю за
Формою № 5-НП.

На думку позивача, зважаючи на те, що
запірнопломбовальні пристрої за №№
Ц853833, Б465514 на цистерні за № 73991986 та
запірнопломбувальні пристрої №№ Х654340,
Б470871 на цистерні за № 74928003 - були у
справному стані, - відповідальним за
втрачене дизпаливо, в кількості 3,218
тони в цистерні за № 73991986 та 5,770 тони в
цистерні за № 74928003, у відповідно до п.
2.2.1 договору № 2234 від 30.12.2005 року є
Державне підприємство "Південна
залізниця" як вантажовідправник.

Втрата дизельного пального відбулась
під час транспортування дизпалива між
філіями позивача - ПАТ
"Укргазвидобування" з Управління з
переробки газу та газового конденсату
до ГПУ "Полтавагазвидобування".
Вартість такого дизельного палива в
цистерні № 73991986, що доставлена 14.11.2013 р.
визначена розпорядженням ПАТ
"Укргазвидобування" за № 92-р від 28.10.2013
року і складає 9 426 грн. за тону. Так-як
втрата дизельного палива складає 3218 кг,
таким чином сума втрат дизельного
палива ПАТ "Укргазвидобування" складає:
3,218 тони х 9 426грн. = 30332,87 грн., та вартість
дизельного палива в цистерні № 74928003, що
доставлена 08.12.213 р. визначена
розпорядженням ПАТ "Укргазвидобування"
за № 100-р від 28.11.2013 року і складає 9 888
грн. за тону, таким чином сума втрат
дизельного палива ПАТ
"Укргазвидобування" складає: 5,770 тони х 9
888грн. = 57053,76 грн..

В результаті порушення відповідачем
своїх зобов'язань, позивачу не
допоставлено дизельне паливо на суму
87386,63 грн., що і стало підставою для
звернення до суду.

Відповідач, в свою чергу, заперечує
проти позовних вимог, посилаючись на
те, що належним доказом у даному
випадку є акт форми № 5-НП, який
складений за формою та в порядку,
встановленою Інструкцією, а позивачем
в підтвердження позовних вимог, надані
акти, які не відповідають по суті
встановленій формі, тому відповідач
вважає, що акти форми № 5-ПН від 14.11.2013 р.
та від 08.12.2013 р. не можуть бути прийняті
як належний доказ, а також позивачем не
наданий журнал за формою № 6-НП в
підтвердження кількості
нафтопродуктів, які надійшли за
спірним перевезенням. Крім того,
відповідач вважає, що позивачем не
доведено наявність реальних збитків,
адже не вказано, хто є власником
вантажу, кому заподіяні та які збитки,
та факти, що свідчать про існування
складу правопорушення:
неправомірність поведінки, шкода,
причинний зв"язок між ними, вина
заподіювача шкоди. На відміну від
позивача відповідач, в свою чергу,
спростував наявність своєї вини,
надавши до суду протоколи зважування
від 11.11.2013 р., від 05.12.2013 р., копії актів
приймання - передачі нафтопродуктів
для перевезення залізницею від 10.11.2013 р.
№ 297 та від 04.12.2013 р. № 321.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог та заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов"язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред"явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача..

Ст. 32 ГПК України закріплено, що:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З положень діючого законодавства,
зокрема ч. 1, 5 ст. 306 Господарського
кодексу України вбачається, що
перевезенням вантажів визнається
господарська діяльність, пов'язана з
переміщенням продукції
виробничо-технічного призначення та
виробів народного споживання
залізницями, автомобільними дорогами,
водними та повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводами. Загальні умови
перевезення вантажів, а також особливі
умови перевезення окремих видів
вантажів (вибухових речовин, зброї,
отруйних, легкозаймистих,
радіоактивних та інших небезпечних
речовин тощо) визначаються цим
Кодексом і виданими відповідно до
нього транспортними кодексами,
транспортними статутами іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою ст. 908
Цивільного кодексу України загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими нормативно -
правовими актами та правилами, що
видаються відповідно до них.

Ст. 920 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Ст. 924 ЦК України встановлює, що
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало,
перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Відповідно до ст. З Закону України "Про
залізничний транспорт" законодавство
про Залізничний транспорт загального
користування складається з Закону
України "Про транспорт", цього Закону,
Статуту залізниць України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України, та інших актів законодавства
України. Нормативні документи, що
визначають порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту загального користування,
безпеки руху, охорони праці,
забезпечення громадського порядку,
перетину залізничних колій іншими
видами транспорту і комунікаціями,
пожежної безпеки, санітарні норми та
правила на залізничному транспорті
України є обов'язковими для всіх
юридичних і фізичних осіб на території
України.

Згідно зі ст. 105 Статуту залізниць
України залізниці, вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Частина перша ст. 110 Статуту залізниць
України гарантує, що залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу від часу його прийняття для
перевезення і до моменту передачі
одержувачу або передачі згідно з
Правилами іншому підприємству. Ст. 113
Статуту залізниць України встановлює,
що за незбереження (втрату, нестачу,
псування і пошкодження) прийнятого до
перевезення вантажу, багажу,
вантажобагажу Залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин, і
Ст. 114 Статуту залізниць України
визначає, що Залізниця відшкодовує
фактичні збитки, які виникли з її вини
під час перевезення вантажу.

Згідно накладної № 44186880 маса вантажу
складає 62260 кг та згідно накладної №
43892934 - 61339 кг.

Судом з*ясовано, що при перевірці та
видачі вантажу, який надійшов 14.11.2013 р.
за залізничною накладною N44186880 у вагоні
(контейнері) 73991986 одержувачем вантажу,
яким є філія ПАТ "Укргазвидобування" -
ГПУ "Полтавагазвидобування"
встановлено нестачу дизельного палива
у розмірі 3218 кг. (3,218 тони). При цьому
запірнопломбувальні пристрої за №№
Ц853833, Б465514 були присутні в справному
стані, що підтверджується актом від
14.11.2013 року.

Також при перевірці та видачі вантажу,
який надійшов 08.12.2013 р. за залізничною
накладною N44186880 у вагоні (контейнері)
74928003 одержувачем вантажу, яким є філія
ПАТ "Укргазвидобування" - ГПУ
"Полтавагазвидобування" встановлено
нестачу дизельного палива у розмірі 5770
кг. (5,770 тони). При цьому
запірнопломбувальні пристрої за
№№Х654340, Б470871 були присутні в справному
стані, що підтверджується актом від
08.12.2013 року.

Згідно з умовами п. 2.2.1 договору
відповідач виступає
вантажовідправником, приймаючи до
перевезення нафтопродукти в цистернах
з оформленням акту приймання вантажу
по кількості. Навантажування (налив)
нафтопродуктів, як і визначення маси
вантажу, проводить позивач, а за
умовами п. 2.5.8 договору замовник
(позивач несе відповідальність за
відповідність маси та якості вантажу,
переданого до перевезення.

Матеріалами справи підтверджується те,
що при проходженні спірних вагонів
через станцію Основа було проведено їх
зважування на тензометричних
динамічних вагонних вагах.

Згідно з протоколом зважування від
11.11.2013 р. (номер вагону 73991986, порядковий
номер протоколу 006, графа 7- брутто
спірної цистерни під час зважування на
тензометричних динамічних вагах, графа
8- брутто спірної цистерни згідно
перевізних документів, графа 6 вага
цистерни - 24700 кг) маса вантажу менше від
заявленого в документів на 1039 кг., що є
допустимим згідно з нормами п. 27 Правил
видачі вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 р. № 644, при видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 № 644, при
видачі вантажів, маса яких внаслідок їх
властивостей зменшується при
перевезенні, норма недостачі (сума
природної втрати і граничного
розходження визначення маси нетто) для
рідких вантажів становить 2% маси,
зазначеної в перевізних документах:
61339х2%=1226,78 кг.

Згідно з протоколом зважування від
05.12.2013 р. (номер вагону 74928003, порядковий
номер протоколу 012, графа 7- брутто
спірної цистерни під час зважування на
тензометричних динамічних вагах, графа
8- брутто спірної цистерни згідно
перевізних документів, графа 6 вага
цистерни - 24700 кг) маса вантажу менше від
заявленого в документів на 40 кг., що є
допустимим згідно з нормами п. 27 Правил
видачі вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 р. № 644, при видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 № 644, при
видачі вантажів, маса яких внаслідок їх
властивостей зменшується при
перевезенні, норма недостачі (сума
природної втрати і граничного
розходження визначення маси нетто) для
рідких вантажів становить 0,2% маси,
зазначеної в перевізних документах:
62260х0,2%=173,92 кг.

Щодо прийняття вантажу на станції
призначення суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20 травня 2008 р. N281/171/578/155
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 2 вересня 2008 р. за N805/15496)
затверджена "Інструкція про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України (далі -
Інструкція), яка встановлює єдиний
порядок організації та виконання
робіт, пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів.

Позивачем були порушені норми
Інструкції при прийманні
нафтопродуктів, які прибули в ній
цистерні, а саме: пунктом 5.2.5 Інструкції
визначено, що комісійне приймання
нафти або нафтопродукту за кількістю
здійснюють уповноважені наказом
керівника підприємства -
вантажоодержувача особи, які мають
відповідну освіту, кваліфікацію та
досвід роботи з питань визначення
кількості нафти і нафтопродуктів у
залізничних цистернах, на яких
покладено відповідальність за
дотримання правил приймання ти і
нафтопродуктів, установлених цією
Інструкцією та іншими нормативно -
правовими ми та нормативними
документами.

Комісійне приймання нафти і
нафтопродуктів відбувається за участі
представників даної організації, що
супроводжували нафту або
нафтопродукти (у разі, якщо згідно з
відповідним договором вантаж
супроводжується охоронною
організацією).

Особи, які беруть участь у комісійному
прийманні нафти і нафтопродуктів,
повинні проходити відповідну
підготовку з цих питань та періодичну
перевірку знань згідно з порядком,
встановленим керівником підприємства.

Пунктом п.5.2.6 Інструкції встановлено,
що результати комісійного приймання
нафти, нафтопродуктів оформлюються
актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою
№5-НП, який складається одразу після
приймання вантажу та затверджується
керівництвом підприємства не пізніше
наступного дня після його складання.
Пунктом п.5.2.7 Інструкції встановлено,
що акт приймання нафти або
нафтопродуктів за формою N 5-НП
підписується особами, які брали участь
у прийманні нафти або нафтопродуктів.

Відповідно до Наказу Мінтрансу України
№ 18 від 20.01.1997 року "Про охорону у
супроводженні вантажів, що
перевозяться залізничним транспортом
України", встановлено перелік вантажів,
які повинні супроводжуватись особовим
складом відомчої воєнізованої охорони
на залізничному транспорті на всьому
шляху прямування залізницями України.
До цих вантажів віднесено дизельне
паливо (п. 44). Дизельне паливо за
залізничною накладною № 4892934 в
цистерні № 73991986 та залізничною
накладною № 44186880 в цистерні № 74928003
було передано після навантаження
позивачем відповідачу під охорону
залізниці.

В прийманні вантажу не брали участь
представники охорони Південної
залізниці, які супроводжували вантаж,
хоча в графі 49 залізничної накладної
№44771723 зазначено про охорону вантажу.
Охоронець ОСОБА_3, зазначений в акті
форми 5-НП від 14.11.2013 та охоронець
ОСОБА_4, зазначений в акті форми 5-НП від
08.12.2013 р. є представником фірми "Явір 2000",
а не охоронцем Південної залізниці, про
це свідчать надані позивачем
розпорядження "Про призначення
відповідальних осіб за правильність
приймання небезпечних вантажів" від
14.11.2013 р. №81-1 та від 09.12.2013 р. № 90.

Відповідно до абз.2 п. 5.2.11, п. 5.2.12
Інструкції вантажоодержувач для
приймання нафти та/або нафтопродуктів
за кількістю створює комісію, до складу
якої призначаються особи, які мають
відповідну освіту, кваліфікацію та
досвід роботи з питань порядку
приймання та обліку нафти та/або
нафтопродуктів. Представнику,
уповноваженому взяти участь у
прийманні нафти та/або нафтопродуктів
за кількістю, видається довіреність за
підписом уповноваженої особи
підприємства, скріплену гербовою
печаткою підприємства. У довіреності
обов'язково зазначається найменування,
марка та кількість нафти або
нафтопродуктів, які прийматиме
вповноважений представник.
Довіреність надається голові комісії і
після приймання нафти або
нафтопродуктів зберігається разом з
актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою N
5-НП на підприємстві, де зберігаються
нафтопродукти.

Позивач не надав доказів того, що
посадові особи, які здійснювали
приймання нафтопродуктів проходили
відповідну підготовку з цих питань та
періодичну перевірку знань згідно з
порядком, установленим керівником
підприємства.

Також позивачем не надано доказів
наявності у осіб, що здійснювали
приймання вантажу, відповідної освіти,
кваліфікації та досвіду роботи з
питань визначення кількості нафти і
нафтопродуктів у залізничний
цистернах, на яких було покладено
відповідальність за дотримання правил
приймання нафти та нафтопродуктів,
установлених Інструкцією та іншими
нормативно-правовими актами та
нормативними документами, не надано
довіреностей на представників
позивача, які підписали акт форми 5-НП.

В графі 10 "Приймання вантажу"
зазначено, що приймання вантажу
розпочато 14.11.2013 о 13 год. 30 хв., час
завершення приймання 14.11.2013 р. о 13 год. 45
хв. При цьому в пункті про причини
порушення приймання вантажу в
установлені терміни та час його
виникнення, позивач зазначив: "у зв"язку
з неприбуттям на виклик представника
вантажовідправника цистерна злита
15.11.2013 р. 16:30"

При цьому суд звертає увагу на те, що
відповідно до п. п. 5.2.10, 5.2.11 Інструкції
представник вантажовідправника, який
перебуває з одержувачем у різних
населених пунктах, зобов'язаний
прибути не пізніше триденного строку
після отримання повідомлення, за
винятком випадків, коли для прибуття
транспортом необхідно більше часу (у
такому разі строк для прибуття
дорівнює часу, необхідному для
безпечного руху транспорту), якщо
більший строк не обумовлено
відповідним договором. Представник
вантажовідправника зобов'язаний мати
довіреність на право участі в
прийманні нафти та/або нафтопродуктів
за кількістю, що надійшла. У разі
відсутності в добовий строк
повідомлення про виїзд представника
вантажовідправника приймання нафти
або нафтопродуктів відбувається за
участю представника незалежної
експертної організації, що обумовлено
у відповідному договорі. У разі, якщо у
відповідному договорі не було
обумовлено незалежної експертної
організації, приймання нафти та
нафтопродуктів здійснюється
самостійно.

Позивач надав докази, що він повідомив
14.11.2013 р. відповідача про необхідність
приймання спірної цистерни за участю
вантажовідправника. Згідно
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
вищезазначене відправлення вручено
представнику відповідача - 15.11.02013.
Відповідно, добовий строк для
повідомлення про виїзд представника
вантажовідправника спливав 16.11.2013. При
цьому, відповідач не витримав строку
та продовжив приймання вантажу та злив
цистерну 15.11.2013, чим порушив п. 5.2.11
Інструкції.

В графі 11 акту від 08.12.2013 р. "Умови
зберігання вантажу на складі
вантажоодержувача до приймання і
складання акту" зазначено номер пломб
ЗПП, які вказані у перевізних
документах, але не зазначено
відомостей про умови зберігання
вантажу на складі вантажоодержувача до
приймання та складання акта.

В графі 13 "Технічний стан цистерни,
пломб ЗЗП, наявність відбитків пломб
ЗПУ" не вказано про технічний стан
пломб.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, належним доказом в даному
випадку є акт форми №5-НП, який повинен
бути складений за формою та в порядку,
встановленою Інструкцією, а позивачем,
в підтвердження позовних вимог, надані
акти, який не відповідають по суті
встановленій формі.

Пунктом 5.2.7 Інструкції встановлено, що
уся кількість нафти або
нафтопродуктів, що надійшла на
підприємство в залізничних цистернах,
зазначається в журналі обліку
надходження нафти і нафтопродуктів за
формою №6-НП, сторінки якого шнуруються
і скріплюються печаткою та підписом
керівника підприємства. Записи в
журналі робляться на підставі
відвантажувальних документів і актів
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою № 5-НП.

Проте позивачем не наданий журнал за
формою № 6-НП в підтвердження кількості
нафтопродуктів, які надійшли по
спірним перевезенням.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць
України, залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу у
разі, коли вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника
чи без пломб, коли таке перевезення
дозволено Правилами, а також, якщо
вантаж прибув у непошкодженому
відкритому рухомому складі,
завантаженому засобами відправника,
якщо не має ознак втрати, псування або
пошкодження вантажу під час
перевезення.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування (ч.
1).

Частиною 1 статті 623 ЦК України
передбачено, що боржник, який порушив
зов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.
Майнова шкода може бути стягнута в
порядку ст. 1166 Цивільного кодексу
України, при існуванні складу
правопорушення, що включає такі
елементи як: протиправність поведінки;
шкода; причинний зв'язок між ними; вина
заподіювача шкоди.

Суд зазначає, що позивачем не доведено:
- наявність реальних збитків, адже не
вказано, хто є власником вантажу, кому
заподіяні і збитки; - факти, що свідчать
про існування складу правопорушення:
неправомірність поведінки; шкода:
причинний зв'язок між ними; вина
заподіювача шкоди, свою чергу.
Відповідач спростував наявність своєї
вини, надавши до суду протоколи
зважування від 11.11.2013 р., від 05.12.2013 р.,
копії актів приймання - передачі
нафтопродуктів для перевезення
залізницею від 10.11.2013 р. № 297 та від
04.12.2013 р. № 321.

Враховуючи викладене, а також вимоги
ст. 33 ГПК України, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги позивача про
стягнення вартості втраченого вантажу
в сумі 87386,63 грн. задоволенню не
підлягають, оскільки не доведено, що
втрата вантажу сталася з вини саме
відповідача, та у даному випадку
відповідач звільняється від
відповідальності за недостачу вантажу,
у разі, коли вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
державне мито покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судові
витрати у даній справі покладаються на
позивача.

На підставі ст.ст. 22, 306, 623, 908, 920, 924, ЦК
України, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, п.4
ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова