ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.07.14р. Справа № 904/3370/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
торгова компанія", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 691 476,83 грн. за договором
дистрибуції

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача:Карабин Н.Б., довіреність
№ 083/14 від 14.05.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
торгова компанія" звернулося до
господарського суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс" суми основного боргу (з
врахуванням уточнень) у розмірі 603 672,16
грн., штрафу - 60 767,22 грн., пені - 23 037,45 грн.
за договором дистрибуції № 15 від
30.05.2011р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходженням згідно матеріалів
справи (а.с. 57-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Цивільного
кодексу України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час, дату та місце
розгляду справи останній повідомлений
належним чином, про що свідчить підпис
представника відповідача в
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.
51).

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

У судовому засіданні розгляд справи
відкладався з 16.06.2014р. на 14.07.2014р.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні 14.07.2014р. оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

встановив:

30.05.20141 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
торгова компанія" (далі - Компанія,
Позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс" (далі - Дистрибутор, Відповідач)
був укладений Договір дистрибуції №15
(далі-Договір), відповідно до пункту 1.1
якого Компанія зобов'язаляся передати
у власність Дистрибутора продукцію для
її подальшої реалізації на території
(додаток №1) на умовах і в порядку,
визначеному договором, а Дистрибутор
зобов'язується прийняти продукцію у
власність і оплачувати її вартість, а
також здійснювати дії, необхідні для
реалізації та просування продукції на
території на умовах і в порядку,
визначеному договором.

Дистрибутор зобов'язався за завданням
Компанії надавати послуги з реалізації
та просування продукції компанії на
території, дотриматись принципів
комерційної політики компанії за
наступними напрямками, але не виключно:

- Забезпечення доступної
продукції компанії для споживання у
всіх торгівельних закладах на
території,

- Забезпечення якісного
представлення продукції компанії у
всіх каналах збуту на території,

- Формування лояльності до
продукції компанії всіх торгівельних
партнерів і споживачів в торгівельних
закладах у всіх каналах збуту,

- Забезпечення умов для збільшення
обсягів продаж продукції на території,

- Забезпечення умов для
організації і проведення заходів щодо
представлення продукції компанії в
місцях продажу з використанням
методики та форм виконання продукції
відповідно до стандартів компанії,

- Створення і підтримка якісної
дистрибуції продукції компанії,

- Ведення переговорів та укладення
договорів, пов'язаних з питаннями
реалізації і просування продукції
компанії .

Результатом надання послуг являється
виконання дистрибутором цільових
показників по кількісній та якісній
дистрибуції, узгоджених з компанією. З
цією метою дистрибутор виконує дії,
вказані в договорі.

Згідно п. 1.2. Договору дистрибутор за
договором отримує право на реалізацію
продукції на території і на надання
послуг компанії. Це означає, що
компанія може самостійно реалізувати
продукцію на території, у тому числі із
залученням третіх осіб.

У відповідності до п. 1.3. Договору
дистрибутор не має права не
реалізовувати (продавати) продукцію за
межами території.

Дистрибутор бере на себе зобов'язання з
продажу продукції на території. При
цьому, всі витрати можуть виникнути у
дистрибутора, здійснюються ним за
власний рахунок, окрім витрат спільно
погоджених сторонами, письмово або по
електронній пошті, з подальшим
документальним оформленням, і
підтверджених відповідними первинними
документами (п. 1.4. Договору).

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що
ціною продукції являється базова ціна,
яка зазначена в прайс-листі компанії
згідно додатку № 2 даного договору. В
ціну продукції включається вартість
пляшки (безповоротна тара) і пакування.

Відповідно до п. 3.3. Договору сторони
домовились про те, що компанія
встановлює реалізаційні ціни на
продукцію для дистрибутора.
Дистрибутор зобов'язується
реалізувати продукцію за
реалізаційними цінами, зазначеними у
прйс-листі компанії згідно додатку №2.

Всі ціни, що згадуються в даному
договорі, включають ПДВ (п. 3.4. Договору).

Згідно п. 3.5. Договору загальна сума
договору складається з вартості
продукції, отриманої дистрибутором на
підставі товарно-транспортних
накладних (ТТН) і вартості послуг,
наданих дистрибутором на підставі
підписаних сторонами актів прийому -
передачі послуг.

Умови оплати за передану дистрибутором
продукцію за цим договором
передбачають два можливі способи
розрахунку: передоплата або
відтермінування платежу з обов'язковою
вказівкою терміну оплати. Умови
відтермінування можливі тільки при
оформленні між сторонами даного
договору банківської гарантії.
Максимальний термін відтермінування
платежу становить 10 (десять) днів (п. 5.1.
Договору).

У відповідності п. 5.3. Договору у
випадку взаємного погодження сторони
відтермінування платежу за отриману
дистрибутором продукцію строк
виникнення зобов'язань на оплату такої
продукції визначається з моменту
отримання її дистрибутором.

Оплата послуг дистрибутора,
передбачена п. 1.1. договору, проводиться
до 15 числа місяця. Наступного за
місяцем у якому дистрибутором були
надані послуги, за умови підписання
сторонами акту прийому-передачі послуг
наданих дистрибутором (за формою,
визначеною в додатку № 4 до договору)
надання належно оформлених звітів,
передбачених даним договором (п. 5.10.
Договору).

Пунктом 9.4. Договору встановлено, що
сплата штрафів не звільняє сторони від
взятих на себе зобов'язань.

Відповідно абзацу 1 п. 12.1. Договору
даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє протягом 12 календарних місяців від
дати його підписання. Якщо за 15
календарних днів до закінчення терміну
дії даного договору, жодна із сторін не
винесла пропозицію про його
розірвання, договір вважається
продовженим ще на 12 календарних
місяців.

Позивач на виконання умов договору
передав у власність відповідачеві
продукцію на загальну суму 642 831,75 грн.,
що підтверджується накладними № Ц-00024999
від 12.12.2013р., № Ц-00025881 від 24.12.2013р., №
Ц-000000458 від 11.01.2014р. (а.с.33,38,42), отримання
товару по вказаній накладній
підтверджується підписом повноважного
представника та засвідчено печаткою
підприємства.

Також поставка товару підтверджується
податковими накладними,
товарно-транспортними-накладними та
відомостями про вантаж (а.с. 34-35, 36, 37, 39,
40, 41, 43, 44, 45).

Відповідач за поставлений товар
розрахувався частково у сумі 39 159,59
грн., у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у сумі 603 672,16 грн., що і
стало причиною звернення позивача з
позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд прийшов до
висновку про задоволення позову на
підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Стаття 193 ГК України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу
України, встановлено що, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України
встановлює, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем на час розгляду справи
позовні вимоги не спростовані, суму
боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
в частині стягнення основного боргу у
сумі 603 672,16 грн. є обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача пеню у сумі 23
037,45 грн. за період з 22.12.2013р. по 20.03.2014р.
та штраф - 60 767,22 грн.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Штрафними санкціями, в силу ст. 230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського
кодексу України законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути
визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не
допускається.

Частинами 4,6 зазначеної статті
передбачено, що у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Поняття неустойки визначено ст. 549
Цивільного кодексу України.

Відповідно п. 9.2. Договору у разі
пропущення строків оплати, вказаних в
замовленні на продукцію, отриману за
даним договором. Дистрибутор сплачує
компанії пеню в розмірі 25% річних від
суми несвоєчасного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 9.3. Договору про
протермінування дистрибутором оплати
за відвантажену йому продукцію, більше
ніж 10 календарних днів, Дистрибутор
додатково сплачує компанії штраф в
розмірі 10% від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
встановлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише
пеню, сума якої не перевищує ту, що
обчислено на підставі подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Перевіривши розрахунки пені, судом
встановлено, що пеня за період з 22.12.2013р.
по 20.03.2014р. становить 11 979,48 грн. та
підлягає до стягнення.

В частині стягнення 11 057,97 грн. пені
слід відмовити.

Нарахування Позивачем 10% штрафу у
сумі 60 767,22 грн. є правомірним та
обґрунтованим, та підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
стягненням з Відповідача на користь
Позивача суму основного боргу у
розмірі 603 672,16 грн., пені - 11 979,48 грн. та
штрафу - 60 767,22 грн.

В частині стягнення пені у сумі 11 057,97
грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір слід покласти на сторони,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

В ході розгляду справи судом було
встановлено, що судовий збір при
зверненні позивача до суду повинен був
складати 13 749,54 грн., а позивачем
відповідно до платіжних доручень № 21
від 12.02.2014р. та № 36 від 09.04.2014р. сплачено
судовий збір у розмірі 13 836,56 грн.

З огляду на викладене, позивачу
підлягає поверненню з Держаного
бюджету України 87,02 грн. надмірно
сплаченого судового збору, про що слід
винести ухвалу.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, ст.ст.
82-85, 116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс" (49000, м. Дніпропетровськ, вул.
Кубанська, 8, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
торгова компанія" (50087, м. Київ, вул.
Щорса, буд. 7/9, оф. 19, )
основного боргу - 603 672,16 грн. (шістсот
три тисячі шістсот сімдесят дві грн. 16
коп.), пені - 11 979,48 грн. (одинадцять тисяч
дев'ятсот сімдесят дев'ять грн. 48 коп.),
штрафу - 60 767,22 грн. (шістдесят тисяч
сімсот шістдесят сім грн. 22 коп.), суму
сплаченого судового збору - 13 535,85 грн.
(тринадцять тисяч п'ятсот тридцять
п'ять грн. 85 коп.), про що видати наказ,
після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 15.07.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко