ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Справа № 911/4509/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська
І.П.,суддіФролова Г.М., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014
рокуу справі№ 911/4509/13господарського
судуКиївської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа
Бренд"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Фоззі-Фуд"простягнення 186 304, 75 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з'явився,-
відповідача:Корчук І.І. дов. № 867/03-УРБ-13
від 10.12.2013 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альфа Бренд" (далі за
текстом - ТОВ "Альфа Бренд") звернулось
до господарського суду Київської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
(далі за текстом - ТОВ "Фоззі-Фуд") про
стягнення 186 304, 75 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 05.02.2014 року у
справі № 911/4509/13 позовні вимоги
задоволено: стягнуто з ТОВ "Фоззі-Фуд"
на користь ТОВ "Альфа Бренд" - 171 492, 10 грн.
боргу, 2 963, 53 грн. 3 % річних, 11 849, 12 грн.
пені, 3 000, 00 грн. витрат на правову
допомогу.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, ТОВ "Фоззі-Фуд"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 05.02.2014 року та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 року у
справі № 911/4509/13 апеляційну скаргу ТОВ
"Фоззі-Фуд" залишено без задоволення, а
рішення господарського суду Київської
області від 05.02.2014 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, ТОВ "Фоззі-Фуд" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 05.02.2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 року у
справі № 911/4509/13 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, аргументуючи порушення
норм права, зокрема, ст. ст. 627, 628
Цивільного кодексу України, ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 07.07.2014 року № 03-05/947 для
розгляду касаційної скарги у справі №
911/4509/13 у зв'язку з виходом з відпустки
судді Фролової Г.М. сформовано колегію
суддів у складі: головуючий -
Ходаківська І.П., судді Фролова Г.М.,
Яценко О.В. (доповідач).

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.02.2013 року
ТОВ "Альфа Бренд" та ТОВ "Фоззі-Фуд"
укладено договір поставки № 3126, згідно
п. п. 1.1., 1.2. якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець прийняти та
оплатити товар відповідно до умов
договору. Товар поставляється в
асортименті та за цінами, узгодженими
сторонами договору в специфікації
(додаток № 1), яка є невід'ємною частиною
договору. Кількість товару та
асортимент конкретної партії
вказується в замовленні, узгодженому
сторонами у встановленому цим
договором порядку.

Відповідно до п. 2.2. вказаного вище
Договору ціна товару, що вказана в
накладних, які надаються
постачальником покупцю разом з партією
товару, повинна відповідати
специфікації. Зміна ціни без
попереднього узгодження сторонами
шляхом, укладення та підписання нової
специфікації, до виконання всіх діючих
і не виконаних на момент такої зміни
замовлень, не допускається. Ціна
договору складається з вартості
поставленого та прийнятого покупцем
товару згідно відповідних накладних за
цим договором.

Положеннями п. 2.5. Договору сторони
погодили, що обов'язковою умовою для
оплати поставленого за договором
товару є наявність у покупця
оформлених у встановленому чинним
законодавством України та п. п. 4.2. цього
договору порядку відповідної
накладної і податкової накладної та
інших документів, які передбачені
Розділом 4 договору; а також
відповідність цін в накладній діючій
специфікації.

Згідно п. 2.6. Договору оплата за товар
здійснюється протягом 40 календарних
днів від дати поставки продукції за
умови, що постачальник належним чином
виконав вимоги п. п. 2.5. договору. Якщо
постачальник виконав вимоги п. п. 2.5.
договору пізніше 7-денного строку
термін відстрочення платежу рахується
від дати належного виконання
постачальником всіх умов п. п. 2.5.
договору. В разі, коли останній день
строку платежу припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день
банківської установи, днем виконання
зобов'язання є перший за ним робочий
день. В першу чергу погашається
вартість отриманого товару, в другу
чергу - всі інші платежі, передбачені
договором.

Пунктом 3.17. Договору сторони узгодили,
що датою приймання партії товару та
переходу права власності та ризиків
вважається дата підписання
відповідної накладної уповноваженим
представником покупця.

Відповідно до п. 11.1. Договору, останній
набирає чинності з моменту підписання
його сторонами і діє протягом одного
календарного року. У тому випадку, якщо
сторони у термін не менше ніж за 20 днів
до закінчення терміну дії даного
договору не повідомлять один одного
про бажання розірвати договір або
укласти новий договір, то останній
вважається продовженим терміном на
один рік.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами досліджено, що
на виконання умов договору ТОВ "Альфа
Бренд" здійснило поставку ТОВ
"Фоззі-Фуд" хлібобулочної продукції на
суму 171 492, 10 грн., що підтверджується
видатковими накладними за період з
18.03.2013 року по 02.04.2013 року та не
заперечується сторонами.

Крім того, судами встановлено, що
сторонами складено акти звірки
взаєморозрахунків, згідно яких сторони
підтвердили, що станом на 30.09.2013 року та
на 31.12.2013 року заборгованість за ТОВ
"Фоззі-Фуд" складає 171 492, 10 грн.

Згідно приписів ст. 265 Господарського
кодексу України, які кореспондуються з
приписами ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець, згідно ст. 691 Цивільного
кодексу України, зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України в разі коли у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 2.6. Договору сторони узгодили,
що оплата за товар здійснюється
протягом 40 календарних днів від дати
поставки продукції за умови, що
постачальник належним чином виконав
вимоги п. п. 2.5. Договору.

Положеннями п. 2.5. Договору сторони
погодили, що обов'язковою умовою для
оплати поставленого за договором
товару є наявність у покупця
оформлених у встановленому чинним
законодавством України та п. п. 4.2. цього
договору порядку відповідної
накладної і податкової накладної та
інших документів, які передбачені
Розділом 4 договору.

Судом апеляційної інстанції вірно
вказано про те, що видаткові накладні,
які були додані до позовної заяви в
якості підтвердження виконання
позивачем своїх зобов'язань за
договором, не містять всієї інформації,
передбаченої п. 4.2. Договору, однак
відсутність посилань у первинному
документі на номер і дату замовлення,
не може свідчити про відсутність
обов'язку у відповідача щодо
здійснення оплати за поставлений
товар.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що підписання покупцем
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами в розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і які відповідають вимогам, зокрема, ст.
9 названого Закону і Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксують
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 Цивільного кодексу України.

Господарськими судами попередніх
інстанцій досліджено, що надані
видаткові накладні оформлені
відповідно до вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і Положення "Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку", затвердженого
наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, щодо зазначення
обов'язкових в них реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа (форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції, а відтак, є
первинними документами, що
підтверджують здійснення
господарської операції.

Пунктом 3.8. Договору сторони погодили,
що передача товару постачальником і
його приймання покупцем по
найменуванню, кількості (вазі), якості
проводиться на підставі видаткової
та/або товарно-транспортної накладної
тільки відповідно до погодженого
сторонами замовлення. Покупець приймає
товар в асортименті і за цінами,
зазначеними у погодженому сторонами
замовленні та специфікації.

Так, судами досліджено, що надані в
обґрунтування позовних вимог
видаткові накладні підписані без
зауважень уповноваженими особами обох
сторін, підписи яких скріплені
печатками та штампами товариств, що
свідчить про погодження сторонами
відомостей, що в них зазначені, зокрема,
відповідності поставленого позивачем
товару відповідним замовленням
відповідача, докази звернення
відповідача до позивача з вимогами про
належне оформлення первинної
документації чи з іншими претензіями
щодо поставленого товару відсутні,
пояснень щодо того, яким чином позивач
повинен був привести у відповідність
до п. 4.2. Договору вже підписані та
погоджені сторонами видаткові
накладні.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
позивачем належним чином виконано свої
договірні зобов'язання щодо поставки
товару, а відтак, у відповідача виник
обов'язок його оплати протягом 40
календарних днів від дати поставки
продукції.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, з якими
кореспондуються положення ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
не допускається.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, обґрунтованим є висновок
судів про те, що факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 171 492, 10 грн. є належним
чином доведеним, документально
підтвердженим, відповідачем не
спростований, а тому позовна вимога про
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України закріплено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Порядок нарахування та розмір санкцій,
які можуть бути встановлені договором,
закріплені ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України: у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Пункту 7.2. Договору сторони погодили, що
у випадку порушення термінів оплати
товару, передбачених цим договором,
покупець оплачує на користь
постачальника виключну неустойку в
розмірі 0, 05 % від простроченої суми
оплати за кожний день прострочення, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення пені в розмірі 11 849, 12
грн., враховуючи здійсненні розрахунки
судами.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки, відповідачем прострочено
виконання грошового зобов'язання, то
відповідно вимога позивача про
стягнення з відповідача 3% річних,
нарахованих на суму боргу, є
правомірною.

Отже, суди прийшли до вірного висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення 3% річних підлягає
задоволенню відповідно до заявленої
позивачем суми у розмірі 2 963, 53 грн.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позовних вимог, а саме, щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором поставки
№ 3126 від 01.02.2013 року у розмірі 186 304,75
грн., з яких 171 492, 10 грн. основного боргу,
11 849, 12 грн. пені та 2 963, 53 грн. 3 % річних.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, що під
час розгляду справи місцевим та
апеляційним господарськими судами
фактичні обставини справи встановлено
на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, господарськими судами вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятих у справі судових актів.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Отже, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарських судів, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 року у
справі № 911/4509/13 залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
05.05.2014 року у справі № 911/4509/13 залишити
без змін.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська
СуддіГ.М. Фролова О.В. Яценко