ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р.
Справа № 923/701/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного
товариства "4-й експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт", м.
Херсон

до публічного акціонерного товариства
"Херсонський суднобудівний завод", м.
Херсон

про стягнення 54701,63 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Рева С.Л. - представник,
довіреність № 57 від 19.05.2014р.;

від відповідача: Тодавчич С.М. -
представник, довіреність № 759/70-04-П від
31.12.2013р.

Суть спору: Приватне акціонерне
товариство "4-й експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт"
(позивач) звернулось до суду з позовом,
в якому просить стягнути з публічного
акціонерного товариства "Херсонський
суднобудівний завод" (відповідач)
заборгованість у розмірі 51475,59 грн., з
якої: 40765,83 грн. - сума основного боргу,
2214,24 грн. - сума 3% річних, 5601,11 грн. - сума
пені та 2894,41 грн. - сума інфляційних
витрат. Судові витрати по справі
позивач просить суд покласти на
відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на договір
виконання підрядних робіт №762/11-50 від
01.09.2011р., положення ст.ст. 526, 530, 549, 625 ЦК
України та ст.ст. 20, 193, 239 ГК України.

Представник відповідача 10.06.2014р.
подав до суду клопотання про
розстрочку виконання рішення, в якому
просить розстрочити виконання рішення
строком на 6 місяців. Також 10.06.2014р.
представник відповідача подав до суду
заяву про застосування строку позовної
давності до вимоги про стягнення пені.
Дані клопотання та заяву з додатками
суд прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи (а.с. 41-61).

Представник позивача 16.06.2014р.
подав до суду письмове заперечення на
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення, в якому просить
відмовити відповідачу у задоволенні
зазначеного клопотання. Крім того,
16.06.2014р. представник позивача подав до
суду письмове заперечення на заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності до вимоги про
стягнення пені, в якому просить
відмовити відповідачу у задоволенні
зазначеної заяви. клопотання. Дані
заперечення суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи (а.с. 62, 63).

Представник позивача 24.06.2014р.
подав до суду заяву про збільшення
розміру позовних вимог. У вказаній
заяві позивач збільшує розмір позовних
вимог в частині стягнення суми 3% річних
з 2214,24 грн. до 2231,51 грн. та суми
інфляційних втрат з 2894,41 грн. до 5992, 61
грн.

З заяви про збільшення розміру
позовних вимог слідує, що розмір
позовних вимог в частині стягнення сум
3% річних та інфляційних втрат
збільшився у зв'язку із збільшенням
позивачем періоду нарахування даних
сум

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 22
ГПК України сторони користуються
рівними процесуальними правами.

Позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки заява позивача про
збільшення розміру позовних вимог не
суперечить законодавству, не зачіпає
інтересів інших осіб і не порушує
охоронювані законом їх права, суд
приймає до розгляду та задовольняє
заяву позивача про збільшення розміру
позовних вимог.

У судовому засіданні 03.07.2014р.
представник позивача подав до суду
заяву про збільшення розміру позовних
вимог. У вказаній заяві позивач
збільшує розмір позовних вимог в
частині стягнення суми 3% річних з 2231,51
грн. грн. до 2342,08 грн.

З заяви про збільшення розміру
позовних вимог слідує, що розмір
позовних вимог в частині стягнення
суми 3% річних збільшився у зв'язку із
допущеною позивачем помилкою при
обрахунку кількості днів, за які
нараховуються 3% річних у заяві від
24.06.2014р. (заява про збільшення розміру
позовних вимог).

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 22
ГПК України сторони користуються
рівними процесуальними правами.

Позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки заява позивача про
збільшення розміру позовних вимог не
суперечить законодавству, не зачіпає
інтересів інших осіб і не порушує
охоронювані законом їх права, суд
приймає до розгляду та задовольняє
заяву позивача про збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
суми 3% річних з 2231,51 грн. грн. до 2342,08 грн.

Таким чином, станом на 03.07.2014р. суд
визначає ціну позову у розмірі 54701,63
грн.

У судовому засіданні 03.07.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.07.2014р.
представник відповідача надав суду з
супровідним листом для залучення до
матеріалів справи контррозрахунок
інфляційних втрат. Даний супровідний
лист з додатком суд прийняв до розгляду
та долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.07.2014р.
представник відповідача позовні
вимоги визнав частково - тільки в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 40765,83 грн., суми інфляційних
втрат у розмірі 4442,92 грн. та суми 3%
річних у розмірі 2342,08 грн. В іншій
частині позовних вимог відповідач
просить відмовити.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 1
вересня 2011 року між приватним
акціонерним товариством "Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт" (підрядник) та
публічним акціонерним товариством
"Херсонський суднобудівний завод"
(замовник) був укладений договір на
виконання підрядних робіт №762/11-50
(надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1. договору,
у відповідності із завданням
замовника, підрядник приймає
зобов'язання виконати роботи по
ущільненню створів воріт докової
камери інв. № 001730.

Із огляду на зазначений договір,
суд дійшов висновку, що за своєю
правовою природою він є договором
підряду, правовідносини, які витікають
із нього, регулюються параграфом 4
глави 61 ЦК України.

Вищевказаний договір є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно до умов п.2.1 договору,
підрядник зобов'язався розпочати
виконання робіт протягом 3-х днів з
моменту отримання авансового платежу в
розмірі 50% від суми вартості робіт
відповідно до ціни договору і виконати
роботи протягом 30-ти робочих днів.

Відповідно до умов п.3.1 договору,
вартість робіт визначається твердою
договірною ціною, погодженою
сторонами, яка склала 133919 грн.

На виконання умов договору
позивач надав відповідачу рахунок №82
від 09.04. 2012р. на здійснення передоплати
за послуги в сумі 67000 грн., кий
відповідач оплатив 11.06.2012р.

На виконання договірних
зобов'язань позивач виконав роботи по
ущільненню створів воріт докової
камери інв. № 001730, що підтверджується
актом здачі-прийняття робіт від
24.07.2012р., який підписаний та скріплений
печатками сторін.

У зв'язку із належним виконанням
повного обсягу робіт, позивач виставив
відповідачу на оплату рахунок № 208 від
24.07.2012р. на суму 66919,00 грн.

Відповідно до умов п.3.4. договору
оплата за виконані роботи проводиться
замовником на підставі акта
приймання-здачі виконаних робіт з
додатком довідки вартості форми КБ-3
після 20-го числа поточного місяця
протягом 5-ти банківських днів.

Відповідач, в порушення умов п.3.4.
договору даний рахунок № 208 від 24.07.2012р.
на суму 66919,00 грн. оплатив частково -
лише у розмірі 26153,17 грн., у зв'язку з чим
його борг перед позивачем становить
40765,83 грн.

Станом на день звернення позивача
з позовом до суду, сума боргу
відповідача перед позивачем за
основною сумою боргу становить 40765,83
грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174
Господарського кодексу України,
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язання є правовідношенням, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів сплати суми основного
боргу у розмірі 40765,83 грн. відповідачем
суду не надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 40765,83 грн., є
доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення сум 3% річних та інфляційних
втрат, ст. 625 ЦК України допускає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).
Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора.

В разі, якщо сторони в договорі не
передбачили сплату процентів річних та
їх розмір, підлягають сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення. Проценти
річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань та
можуть стягуватися поряд із пенею.

Судом перевірено наданий
позивачем розрахунок суми 3% річних та
визнано його обґрунтованим.

Таким чином, позовна вимога в
частині стягнення суми 3% річних у
розмірі 2342,08 грн. (період нарахування з
01.08.2012р. по 30.06.2014р. - 699 днів) підлягає
задоволенню у повному обсязі, оскільки
вона погоджені та розрахована в
установленому законом порядку.

Позовна вимога в частині
стягнення суми інфляційних втрат у
розмірі 5992,61 грн. підлягає задоволенню
частково, лише у розмірі 4442,92 грн.,
оскільки сукупний індекс інфляції за
період з 01.08.2012р. по 30.06.2014р. становить
1.109. За обрахунком суду, інфляційне
збільшення суми боргу за період з
01.08.2012р. по 30.06.2014р. збільшилося на 4442,92
грн.

Суд відмовляє позивачу у
задоволенні позовної вимоги в частині
стягнення суми пені у розмірі 5601,11 грн.,
з огляду на наступне.

Умовами п.4.7. договору
встановлено, що при простроченні
строку оплати по актам виконаних робіт,
визначеного п.3.4. договору, замовник
сплачує підряднику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми несплати за кожний день
прострочення.

Відповідно до ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи положення п.3.4. та п.4.7.
договору та приписи ст. ч.6 ст. 232 ГК
України, відповідач повинен був
виконати зобов'язання по оплаті
виконаних робіт до 31.07.2012р., а відтак
пеня може бути нарахована лише за
період з 01.08.2012 р. по 31.01.2013р.

Згідно приписів ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 223 ГК
України, при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК
України, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Відповідно до п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 р. N 01-06/928/2012, у
вирішенні питань, пов'язаних із
застосуванням частини шостої статті 232
ГК України, господарським судам слід
враховувати викладене пункті 6
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
21.11.2011р., N 01-06/1624/2011 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України розгляді справ окремих
норм матеріального права» та, що
нарахування неустойки за прострочення
виконання зобов'язання за шість
місяців, що передують моменту
зверненні з позовом, можливе лише в
тому випадку якщо період нарахування
неустойки не перевищує одного року від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто сторони у договорі
можуть визначити початок нарахування
пені інакше, ніж від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, але в
межах одного року від цього дня
(постанова Верховного Суду України від
27.04.2012 р. N 13/110-11, Постанови Вищого
господарського суду України N 3-27гс12 та
постанова від 01.02.2012 р. N 15/065-11).

Враховуючи, що період нарахування
пені почався 01.08.2012р. та припинився
31.01.2013р., а позивач звернувся з позовом
до суду лише 20.05.2014р., а тому
встановлений ч.2 ст. 258 ЦК України річний
строк давності для стягнення пені
сплив ще 31.01.2014р., що відповідно до ч.4 ст.
267 ЦК України є підставою для відмови в
позові в цій частині.

Враховуючи викладене, а також те,
що відповідач подав заяву, в якій
просить застосувати строк позовної
давності до вимоги про стягнення пені,
суд дійшов висновку відмовити в
задоволенні вимоги щодо стягнення суми
пені у розмірі 5601,11 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо клопотання відповідача про
розстрочку виконання рішення, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення. Таким
чином, це є не обов'язком суду, а його
правом.

Відповідно до статті 121
Господарського процесуального кодексу
України, при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця, за
поданням прокурора чи його заступника,
за своєю ініціативою господарський
суд, який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурорами його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у строк або встановленим
господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Відповідач обґрунтовує
необхідність надання розстрочки
виконання рішення суду тими
обставинами, що на даний час його
підприємство знаходиться у вкрай
важкому фінансовому становищі,
оскільки суднобудування в Україні
опинилося в глибокій кризі, у зв'язку із
чим, не має можливості погасити свою
заборгованість перед позивачем вчасно
та у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо
доцільності надання розстрочки
виконання судового рішення судом
враховуються матеріальні інтереси
обох сторін та докази, які надані на
підтвердження несприятливого
фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених
обставин справи, з огляду на
матеріальні інтереси як позивача, так і
відповідача та їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, та інші обставини справи, суд
приходить до висновку про відсутність
у спірних правовідносинах виняткових
обставин, які можуть бути підставою для
розстрочки виконання судового рішення.
З матеріалів справи не вбачається того,
що відсутність розстрочки виконання
судового рішення унеможливить
виконання такого рішення або
ускладнить його виконання, в зв'язку з
чим суд відмовляє відповідачу в
наданні розстрочки виконання рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно від
розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Херсонський
суднобудівний завод" (73000, Херсонська
область, м. Херсон, Карантинний острів,
1, код ЄДРПОУ - 14308500) на користь
приватного акціонерного товариства "4-й
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт" (73010, м. Херсон,
Острівське шосе, 1, код ЄДРПОУ - 14287749)
суму основного боргу у розмірі 40765,83
грн., суму 3 % річних у розмірі 2342,08 грн.,
суму інфляційних втрат у розмірі 4442,92
грн. та судовий збір у розмірі 1588,17 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.07.2014р.

Суддя
С.В.
Нікітенко