м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк "Таврика"
До Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Хрещатик"
Про стягнення 503 644,20 грн.
Суддя Спичак О.М.
від позивача - Нужненко Ю.І. - дов. № 390
від відповідача - Вознюк М.В. - дов. № 3352
В судовому засіданні 23.06.2014 судом у
відповідності до вимог статті 85
Господарського процесуального кодексу
України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
30.08.2013 Публічне акціонерне товариство
"Банк "Таврика" звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Хрещатик"
про стягнення безпідставно набутих
коштів у розмірі 500 150, 00 грн. на підставі
ст. 1212 ЦК України, 3 % річних у розмірі 3
Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 у справі № 910/16795/13
(суддя Удалова О.Г.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 (колегія
суддів у складі: Куксов В.В. - головуючий
суддя, судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.),
позов задоволено; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Хрещатик" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Таврика" основний борг у розмірі
500 150, 00 грн. та 3 % річних у розмірі 3 247, 55
грн.; в іншій частині у позові
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09.04.2014 в справі № 910/16795/13
рішення господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 та постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 -
скасовані, а справа № 910/16795/13
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Свою постанову Вищий господарський суд
України мотивував тим, що судами
попередніх інстанцій не було повно та
обєктивно досліджено обставини справи,
дано помилкову юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені судові рішення
по справі не можна вважати законними та
обґрунтованими.

У відповідності до здійсненого
розподілу автоматизованою системою
документообігу суду, справу передано
на новий розгляд судді Спичаку О.М.,
який ухвалою суду від 18.04.2014 прийняв
справу до свого провадження для нового
розгляду, розгляд справи призначив на
19.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 19.05.2014 судом
оголошено перерву до 23.06.2014, про що
представників сторін повідомлено під
розписку, яка наявна в матеріалах
справи.

В судовому засіданні 23.06.2014 представник
позивача заявлені вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Вимоги позивача мотивовані тим, що ним
згідно меморіальних ордерів № ЕЛ_15 від
30.11.2012 та № ЕЛ_16 від 30.11.2012 було
перераховано на користь відповідача
загалом 500 150,00 грн. Перерахування
вказаних коштів було здійснено
позивачем на тій підставі, що до нього
від відповідача факсимільним зв?язком
надійшов договір № 109 на здійснення
касового обслуговування, який був
підписаний позивачем та скріплений
печаткою позивача і направлений
відповідачу для підписання. Проте,
відповідачем вказаний договір не було
підписано і скріплено печаткою,
правовідносини за наведеним договором
між сторонами не виникли, а тому
позивачем з посиланням на ст. 1212
Цивільного кодексу України було
заявлено вимогу про стягнення 500 150,00
грн.

В судовому засіданні 23.06.2014 представник
відповідача проти заявлених вимог
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Відповідач у письмовому відзиві на
позов та поясненнях проти заявлених
вимог заперечував. В обгрунтування
заперечень посилався на те, що у
відповідача перед позивачем відсутній
обов?язок по сплаті грошових коштів в
сумі 500 150,00 грн. внаслідок зарахування
зустрічних однорідних грошових вимог
відповідача до позивача за договором
неттінгу та за міжбанківськими угодами
від 23.11.2012, строк виконання яких настав.
Відповідач зазначав про те, що ним
05.12.2012 за вихідним № 83/1697 направлено на
ім'я тимчасово виконуючого обов'язки
Голови Правління АТ «БАНК ТАВРИКА»
заяву про зарахування однорідних
зустрічних вимоги строк виконання яких
настав, яка отримана позивачем 10.12.2012 та
зареєстровано за вхідним № 10/12/40, що
підтверджується штемпелем вхідної
кореспонденції, а отже в силу приписів
ст. 601 Цивільного кодексу України, ч. 3
ст. 203 Господарського кодексу України
зобов?язання відповідача перед
позивачем в сумі 500 150,00 грн. - є
припиненим внаслідок зарахування.

Розглянувши наявні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначав позивач у позові, 30.11.2012 між
Публічним акціонерним товариством
"Банк "Таврика" та Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Хрещатик" було досягнуто
домовленості щодо укладення договору
від 30.11.2012 № 109 на здійснення касового
обслуговування, на виконання якого
позивач направив на адресу відповідача
факсимільну копію тексту договору.

30.11.2012 позивач перерахував на користь
відповідача 500 000,00 грн. (разове
підкріплення позивача грошовими
коштами) та 150,00 грн. (комісійну
винагороду за надання послуг), що
підтверджується меморіальними
ордерами № ЕЛ_15 від 30.11.2012 та № ЕЛ_16 від
30.11.2012.

Як зазначав позивач у позові, і що не
заперечувалось відповідачем, у
подальшому сторони не підписали
договір на здійснення касового
обслуговування № 109, обставину
неукладення якого встановлено
зокрема рішенням господарського суду
міста Києва від 03.06.2013 у справі № 910/6051/13
за позовом ПАТ "Банк "Таврика" до ПАТ
"Комерційний банк "Хрещатик".

04.12.2012 позивач звернувся до відповідача
з листом № 3545 від 04.12.2012, в якому просив
повернути кошти.

Відповідач листом № 83/1697 від 05.12.2012, у
відповідь на зазначений лист,
повідомив, що у Публічного
акціонерного товариства "Банк "Таврика"
перед Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк
"Хрещатик" існує заборгованість у
розмірі 2 194 831, 43 грн. за договором
неттінгу та за міжбанківськими угодами
від 23.11.2012. У зв'язку з чим відповідач
пропонує позивачу врахувати
заборгованість в сумі 500 000,00 грн. та
вимагав негайно погасити залишок
заборгованості перед Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Хрещатик" у розмірі 1 694 831, 43 грн.

Лист відповідача № 83/1697 від 05.12.2012,
позивач отримав 10.12.2012 за вх. № 10/12/14, про
що ним здійснено відповідний штамп на
вказаному листі, належним чином
засвідчена копія якого надана
позивачем для долучення до матеріалів
справи.

03.01.2013 позивач направив відповідачу
претензію про наявність у останнього
заборгованості за договором № 109 на
здійснення касового обслуговування
від 30.11.2012 та необхідність її погашення
у 30-ти денний термін. Вказана претензія
залишена відповідачем без задоволення.

04.06.2013 позивач направив відповідачу
листа з вимогою повернути помилково
перераховані кошти, отримані 30.11.2012, в
розмірі 500 150,00 грн.

20.12.2012 постановою правління
Національного банку України № 548 на
підставі пункту 2 частини п'ятої статті
12 та статті 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб ПАТ "Банк "Таврика" віднесено до
категорії неплатоспроможних.

20.12.2012 виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 33 "Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації" про запровадження у ПАТ
"Банк "Таврика" тимчасової
адміністрації строком на 3 місяці з
21.12.2012 по 20.03.2013.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.02.2013 в справі № 5011-1/18534-2012
задоволено позов ПАТ «КБ «Хрещатик» до
ПАТ "Банк "Таврика", а саме: присуджено
до стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» (01135, м.Київ,
вул. Дмитрівська 92-94, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Хрещатик» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик
8-А, ) 2 194 831 (два мільйони
сто дев'яносто чотири тисячі вісімсот
тридцять одну) грн. 43 коп. -
заборгованості, 48 896 (сорок вісім тисяч
вісімсот дев'яносто шість) грн. 62 коп. -
судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що після
проведення усіх операцій щодо
дострокового виконання зобов"язань,
відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди,
23.11.2012 була укладена угода НЕТТІНГ
(СВИФТ повідомлення), яка підсумовує
усі зустрічні вимоги НЕТТІНГ полягає у
взаємозаліку однорідних вимог та
проведенні остаточних розрахунків. За
умовами угоди НЕТТІНГ ПАТ "Банк
"Таврика" зобов"язався заплатити ПАТ
«КБ «Хрещатик» залишок боргу у розмірі
2 194 831,43 грн. в термін не пізніше 23.11.2012.
Проте, ПАТ "Банк "Таврика" вказаного
зобов"язання не виконав, кошти у
розмірі 2 194 831,43 грн. на рахунок позивача
не перерахував, що і стало підставою
для задоволення позову з посиланням на
приписи ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України.

На виконання рішення господарського
суду міста Києва від 08.02.2013 в справі №
5011-1/18534-2012, яке набрало законної сили,
було видано наказ від 25.02.2013.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однією
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом та
припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених законом або
договором, а згідно ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 601 ЦК України зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Згідно статті 602 ЦК України, не
допускається зарахування зустрічних
вимог: 1) про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю; 2) про стягнення
аліментів; 3) щодо довічного утримання
(догляду); 4) у разі спливу позовної
давності; 5) в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування.

Статтею 204 ЦК України передбачено
презумпцію правомірності правочину та
визначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або він не
визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з
проведенням зарахування, вона вправі
на підставі статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України
звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду.

Пунктом 31 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування норм
Цивільного та Господарського кодексів
України" 01-8/211 від 07.04.2008 року
передбачено, що заява однієї сторони
про зарахування зустрічної однорідної
вимоги є одностороннім правочином,
який має наслідком припинення
зобов'язань. Якщо друга сторона вважає,
що заява першої сторони є нікчемним
правочином, а відтак не припиняє
зобов'язання (наприклад, за відсутністю
зобов'язання другої сторони або в разі
недопустимості зарахування зустрічних
вимог згідно з частинами четвертою,
п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602
ЦК України), то друга сторона вправі
звернутися до суду з позовом про
примусове виконання зобов'язання
першою стороною в натурі або про
застосування інших способів захисту,
встановлених законом.

Відповідно до п. 6 Указу Президента
України від 16.03.1995р. № 227 «Про заходи
щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України» підприємства, незалежно від
форми власності, мають повертати в
5-денний термін помилково зараховані
кошти.

Згідно з п.2.35 Постанови Національного
банку України № 22 від 21.01.2004р. «Про
затвердження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті» кошти, що
помилково зараховані на рахунок
неналежного отримувача, мають
повертатися ним у строки, установлені
законодавством України, за порушення
яких неналежний отримувач несе
відповідальність згідно із
законодавством України. У разі
неповернення неналежним отримувачем
за будь-яких причин коштів у зазначений
строк, повернення їх здійснюється у
судовому порядку.

У п.1.4. Постанови Національного банку
України № 22 від 21.01.2004р. «Про
затвердження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті» визначено, що
неналежний отримувач - особа, якій без
законних підстав зарахована сума
переказу на її рахунок або видана їй у
готівковій формі.

Згідно статті 386 Цивільного кодексу
України, держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності (частина 1). Власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню (частина
2).

Згідно статті 387 Цивільного кодексу
України, власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно з статтею 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини першої статті 47,
статті 43 ГПК України судове рішення
приймається суддею за результатами
обговорення усіх обставин справи
шляхом всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності.

Враховуючи вищенаведене, судом
встановлено, що позивачем згідно
меморіальних ордерів № ЕЛ_15 від 30.11.2012
на суму 500 000,00 грн. та № ЕЛ_16 від 30.11.2012 на
суму 150,00 грн. було перераховано на
користь відповідача загалом 500 150,00 грн.
Перерахування вказаних коштів було
здійснено позивачем на тій підставі, що
до нього від відповідача факсимільним
зв?язком надійшов договір № 109 на
здійснення касового обслуговування,
який був підписаний позивачем та
скріплений печаткою позивача і
направлений відповідачу для
підписання. Проте, відповідачем
вказаний договір не було підписано і
скріплено печаткою, правовідносини за
наведеним договором між сторонами не
виникли, що зокрема встановлено у
рішенні господарського суду міста
Києва від 03.06.2013 у справі № 910/6051/13.

В свою чергу, 04.12.2012 позивач звернувся
до відповідача з листом № 3545 від 04.12.2012,
в якому просив повернути перераховані
кошти саме в сумі 500 000,00 грн., проте,
відповідач листом № 83/1697 від 05.12.2012,
повідомив, що у Публічного
акціонерного товариства "Банк "Таврика"
перед Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк
"Хрещатик" існує заборгованість у
розмірі 2 194 831, 43 грн. за договором
неттінгу та за міжбанківськими угодами
від 23.11.2012, у зв'язку з чим відповідач
запропонував позивачу врахувати
заборгованість в сумі 500 000,00 грн. та
вимагав негайно погасити залишок
заборгованості перед Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Хрещатик" у розмірі 1 694 831, 43 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що за правовою природою
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічної вимоги це - одностороння
угода, яка оформляється заявою однієї з
сторін, а відповідна заява про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 500 000,00 грн. була оформлена
відповідачем у листі № 83/1697 від 05.12.2012
та направлена позивачу, і отримання
останнім 10.12.2012.

В свою чергу, суд зазначає, що
спеціального порядку та форми
здійснення відповідної заяви як
одностороннього правочину не
передбачено законодавством, за
загальними правилами про правочини
(наслідки недодержання його письмової
форми) здійснення відповідної заяви
про зарахування на адресу іншої
сторони як односторонній правочин слід
вважати зробленою та такою, що
спричинила відповідні
цивільно-правові наслідки, в момент
усної заяви однієї з сторін на адресу
іншої сторони, чи в момент вручення
однією стороною іншій стороні
повідомлення, що містить письмове
волевиявлення на припинення
зустрічних вимог зарахуванням.
Моментом припинення зобов'язань сторін
в такому разі є момент вчинення заяви
про зарахування у визначеному порядку.
Також, судом не встановлено і підстав
недопущення зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 500 000,00 грн.,
обумовлених статтею 602 ЦК України.

Також, суд дійшов висновку, що вимоги
відповідача до позивача та позивача до
відповідача в сумі 500 000,00 грн. носять
зустрічний характер (адже у кожної з
сторін наявні вимоги про погашення
існуючої заборгованості), є
однорідними (тобто грошовими), і строк
виконання яких настав (у позивача перед
позивачем - з 23.11.2012, оскільки позивачем
не було здійснено у вказаний строк
виконання своїх зобов?язань у розмірі 2
194 831,43 грн. за угодами НЕТТІНГ, що
підтверджується рішенням
господарського суду міста Києва від
08.02.2013 в справі № 5011-1/18534-2012, яке набрало
законної сили, а у відповідача перед
позивачем - згідно п. 6 Указу Президента
України від 16.03.1995р. № 227 «Про заходи
щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України»).

Крім того, суд враховує і ту обставину,
що з 21.12.2012 в ПАТ "Банк "Таврика"
запроваджено тимчасову адміністрацію
та те, що відповідно до ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом, проте, лист
№ 83/1697 відповідача про зарахування 500
000,00 грн. був надісланий ним і отриманий
позивачем ще до введення тимчасової
адміністрації, а тому вказані вимоги є
погашеними ще до введення тимчасової
адміністрації, а отже і жодних прав
кредиторів банку не порушували.

Таким чином, відповідно до статті 601
Цивільного кодексу України,
зобовязання відповідача на суму 500 000,00
грн. по поверненню вказаних коштів
позивачу припинилось зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги на цю ж
суму відповідача до позивача за
договором неттінгу та за
міжбанківськими угодами від 23.11.2012, а
тому підстави для стягнення
відповідача на користь позивача 500 000,00
грн. у суду відсутні.

Також, суд, дослідивши наявні матеріали
справи, вважає, що з відповідача на
корить позивача підлягає стягненню 150,00
грн., які перераховані позивачем
відповідачу згідно меморіального
ордеру № ЕЛ_16 від 30.11.2012, оскільки
вказані кошти були перераховані
позивачем на користь відповідача
безпідставно, адже угода на здійснення
касового обслуговування № 109 - між
сторонами укладена не була, підстави
для зарахування вказаних коштів в силу
приписів ст. 601 Цивільного кодексу
України - також відсутні, оскільки
відповідачем заява про зарахування
зустрічних однорідних вимог
направлена позивачу лише щодо коштів в
сумі 500 000,00 грн.

Таким чином, відповідач повинен був
виконати свій обов'язок, щодо
повернення безпідставно перерахованих
коштів в сумі 150,00 грн., в 5-денний термін,
встановлений п. 6 Указом Президента
України від 16.03.1995р. № 227 «Про заходи
щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України», що відповідачем здійснено не
було, а тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 150,00 грн. в силу
приписів ст. 1212 Цивільного кодексу
України, є законною, обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Також, суд розглянув вимогу позивача
щодо стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 3 494,20 грн. за період прострочення з
08.06.2012 по 29.08.2013.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

П. 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначає, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється: 1)
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; 2) примусове
стягнення коштів та майна банку,
звернення стягнення на майно банку,
накладення арешту на кошти та майно
банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); 4) зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.

Суд, враховуючи те, що 3% річних не є
фінансвою санкцією в розумінні вимог
Цивільного та Господарського кодексу
України, а є відповідальністю за
невиконання або несвоєчасне виконання
грошового зобов?язання, враховуючи те,
що обов?язок відповідача по поверненню
позивачу безпідставно отриманих
коштів в сумі 150,00 грн. виник до
введення тимчасової адміністрації (до
21.12.2012), а тому вимога позивача щодо
стягнення 3% річних також підлягає
задоволенню, однак частково згідно
нижченаведеного розрахунку суду за
період прострочення з 06.12.2012 ( адже
5-денний термін повернення сплив 05.12.2012)
по 29.08.2013 (дата, визначена позивачем
самостійно як гранична щодо
нарахування).

Таким чином, згідно розрахунку суду,
розмір 3% річних складає 3,29 грн.:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів150.0006.12.2012
- 29.08.20132673 %3.29З огляду на викладене, суд
дійшов висновку, про часткове
задоволення позову, а саме: з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 150,00 грн.
безпідставно отриманих коштів та 3,29
грн. 3% річних. В іншій частині вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Також, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, з відповідача в доход
Державного бюджету України підлягає
стягненню 1 827,00 грн. судового збору,
виходячи з мінімальної ставки судового
збору за вимоги майнового характеру
згідно Закону України «Про судовий
збір».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик» (01001, м. Київ, вул.
Хрещатик 8-А, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика» (01135, м.Київ, вул.
Дмитрівська 92-94, ) 150 (сто
п?ятдесят) грн. 00 коп. безпідставно
отриманих коштів та 3 (три) грн. 29 коп. 3%
річних. В іншій частині позову -
відмовити.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик» (01001, м. Київ, вул.
Хрещатик 8-А, ) в доход
Державного бюджету України 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн.. 00
коп. судового збору.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

01.07.2014

Суддя
О.М. Спичак