ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04.07.14 № 910/13333/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Національної академії
державного управління при
Президентові України

до Державного підприємства
"Укржитлосервіс" Державного управління
справами

про стягнення 48 054,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява № 1/15-06-1168 від 06.12.2013 р. і
додані до неї документи повертаються
позивачеві без розгляду з наступних
підстав:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо у
позовній заяві не вказано обставин, на
яких грунтується позовна вимога,
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини, обгрунтований
розрахунок стягуваної чи оспорюваної
суми.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство, на
підставі якого подається позов.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПУ України
визначено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
обставини, на яких грунтуються позовні
вимоги.

Національною академією державного
управління при Президентові України
(позивачем) заявлені позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 48054,24 грн.

В абз. 1 стор. 1 позовної заяви зазначено,
що "1 березня 2001 року між Національною
академією державного управління при
Президентові України (далі - Позивач) та
Управлінням житлово-комунального
господарства Державного управління
справами (далі - Відповідач) укладений
договір № 5/01 оренди приміщення (далі -
Договір оренди)".

Натомість, як вбачається з копії
вищезазначеного договору, доданої до
позовної заяви, договір № 5/01 оренди
приміщення від 01.03.2001 р. був укладений
між Українською Академією державнго
управління при Президентові України та
Управлінням житлово-комунального
господарства Державного управління
справами.

Будь-які пояснення та докази з приводу
зміни найменування або
правонаступництва Української
Академії державнго управління при
Президентові України у позовній заяві
не вказані, а як свідчать додатки до
позовної заяви, до останньої
відповідні пояснення та докази не
додавались, у звязку з чим суду не
доведено підставність визначення у
якості позивача саме Національної
академії державного управління при
Президентові України.

Крім того, в абз. 2 стор. 2 позовної заяви
зазначено, що "Розпорядженням
керівника Державного управління
справами... від 27 вересня 2002 року № 439...
Управління житлово-комунального
господарства реорганізовано у
Державне підприємство "Укржитлосервіс"
(відповідач), що є правонаступником",
натомість і тут не вказано доказів на
підтвердження наведеного. Зокрема, зі
змісту наведеного розпорядження не
вбачається факт створення та державної
реєстрації Державного підприємство
"Укржитлосервіс" Державного управління
справами, а рівно те, що воно є
правонаступником Управління
житлово-комунального господарства
Державного управління справами -
сторони за договором № 5/01 оренди
приміщення від 01.03.2001 р. У звязку із
зазначеним, суду не доведено
підставність визначення у якості
відповідача саме Державного
підприємство "Укржитлосервіс"
Державного управління справами.

В абз. 1 стор. 2 позовної заяви зазначено,
що "... Відповідач, у порушення ... умов
Договору оренди (т.т. договору № 5/01
оренди приміщення від 01.03.2001 р., про який
позивач зазначив у попередніх абзацах
позовної заяви - прим. суду) сплачував
грошові кошти Позивачу несвоєчасно і
не в повному обсязі, що призвело до
виникнення заборгованості", суму якої в
розмірі 48054,24 грн. позивач визначив в
абз. 5 стор. 3 позовної заяви. Проте
фактично позивачем у позовній заяві не
вказано, за який саме період виникла
заборгованість відповідача у сумі 48054,24
грн., а також не вказано докази на
підтвердження "несвоєчасної і не в
повному обсязі" оплати відповідачем за
спірним договором (фактично йдеться
про здійснення відповідачем часткових
розрахунків), що, в свою чергу,
позбавляє обгрунтованості визначену
позивачем до стягнення суму у розмірі
48054,24 грн.

Хоча в абз. 7, 8 стор. 2 позовної заяви і
зазначено, що "сума заборгованості
додатково підтверджується актами
звірки взаєморозрахунків між
Позивачем і Відповідачем ... Останній
раз акт звірки взаєморозрахунків між
Позивачем і Відповідачем підписаний
станом на 26 жовтня 2012 року. Відповідно
до цього акта розмір боргу Відповідача
перед Позивачем складає 127 196 грн. 75 коп.,
у тому числі за договором оренди від 01
березня 2013 року № 5/01 - 48054 грн. 24 коп.",
однак: по перше, зазначається про
заборгованість на підставі іншого
договору - договору оренди від 01
березня 2013 року № 5/01, а по-друге, акт
звірки взаєморозрахунків є
підтвердженням сторонами факту
існування заборгованості, проте, не є
первинним правопідтверджуючим
документом, на підставі якого виникла
спірна заборгованість.

Згідно абз. 5 п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставою для
повернення позовної заяви є також
відсутність викладу обставин, на яких
грунтується позовна вимога, та
незазначення доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини.
Господарський суд повертає позовну
заяву, що не містить обгрунтованого
розрахунку стягуваної чи оспорюваної
суми.

З огляду на наведене, оскільки у
позовній заяві не вказано обставин, на
яких грунтується позовна вимога, не
зазначені докази, що підтверджують
позов, відсутній обгрунтований
розрахунок стягуваної суми, то наявні
підстави для повернення позову без
розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України
до позовної заяви додаються документи,
які підтверджують сплату судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Згідно із п. 2.13 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
судовий збір, оскільки інше не
передбачено Законом, сплачується
окремо за подання кожної позовної
заяви (заяви, скарги).

У якості додатку № 19 до позовної заяви
зазначено "Доказ сплати судового
збору". При цьому фактично до позовної
заяви додано ксерокопію платіжного
доручення № 331 від 08.04.2014 р. на суму 1827,00
грн., яка не приймається судом у якості
належного доказу сплати судового збору
у встановлених порядку та розмірі.

При цьому судом враховано правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену у п. 2.21 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", згідно якої платіжне
доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою подаються до
господарського суду тільки в
оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Додана до позовної заяви довідка
Територіального управління Державної
судової адміністрації україни в місті
Києві ДСА України про підтвердження
зарахування надходжень від сплати
судового збору від 23.06.2014 р. № 6-1673/14
(оригінал) не може бути належним
доказом на підтвердження сплати
позивачем судового збору за подання до
Господарського суду міста Києва саме
позовної заяви № 1/15-06-1168 від 06.12.2013 р. до
Державного підприємства
"Укржитлосервіс" Державного управління
справами про стягнення 48054,24 грн.,
оскільки в наведеній довідці йдеться
про платіжне доручення № 332 від 08.04.2014 р.
на суму 1827,00 грн., що не виключає
звернення позивача з позовом до суду з
іншою позовною заявою до відповідача,
за якою також було сплачено судовий
збір в розмірі 1827,00 грн.

Зважаючи на викладене, у суду відсутні
підстави вважати, що позивач
дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України при зверненні до суду з
позовною заявою № 1/15-06-1168 від 06.12.2013 р.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення
відповідачеві позовної заяви та
доданих до неї документів є опис
вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо), надані в
оригіналі або належним чином
засвідченій копії.

Однак, у якості доказу надіслання на
адресу відповідача копії позовної
заяви та доданих до неї документів,
позивачем додано лише опис вкладення у
цінний лист № 545 без документа, що
підтверджує надання поштових послуг
(касового чеку, розрахункової
квитанції тощо).

Крім того, позивачем не вказано на
жодне з джерел (відповідні довідки з
ЄДРПОУ, виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців тощо), з яких він
отримав дані про належність
відповідачу саме вказаної у позовній
заяві адреси (до того ж, у договорі № 5/01
оренди приміщення від 01.03.2001 р. відсутня
адреса орендаря).

Разом з тим, п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України
передбачено, що позовна заява повинна
містити, зокрема, місцезнаходження (для
юридичних осіб) сторін.

Як визначено ст. 93 ЦК України
місцезнаходженням юридичної особи є
фактичне місце ведення діяльності чи
розташування офісу, з якого
проводиться щоденне керування
діяльністю юридичної особи (переважно
знаходиться керівництво) та здійснення
управління і обліку.

Відомості про місцезнаходження
юридичної особи включаються до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (ст. 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців").

Згідно абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

За таких обставин, суд не може дійти
беззаперечного висновку щодо того, що
на адресу відповідача надіслано копію
позовної заяви та доданих до неї
документів.

Вказані обставини є суттєвими,
оскільки нормами ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право відповідача після
одержання ухвали про порушення
провадження у справі надіслати суду
відзив на позовну заяву, тоді як у
даному випадку відповідач
позбавляється можливості підготувати
обґрунтовані заперечення на позовну
заяву, з урахуванням усіх обставин, на
які посилається позивач та поданих ним
доказів.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що позивачем не дотримано
вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява та
додані до неї документи підлягають
поверненню позивачеві без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Керуючись п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути
позивачеві без розгляду.

Суддя
О.В. Гумега