м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7526/14 24.06.14

за позовом приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська
страхова група"

до товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа- Гарант"

про відшкодування
шкоди в порядку регресу 15 608,01 грн.

Суддя Удалова О.Г.

представники сторін:

від позивача Пахолок Т.П. (за
довіреністю)

від відповідача Ліповуз Д.І. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група" звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди
в порядку регресу 15 608,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2014 р. було порушено
провадження у справі № 910/7526/14,
призначено її до розгляду на 29.05.2014 р. та
направлено судовий запит до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України.

23.05.2014 р. через канцелярію суду з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України надійшла відповідь на
судовий запит щодо страхового полісу
АВ/9983252.

28.05.2014 р. через канцелярію суду
від позивача надійшли документи для
долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію суду 29.05.2014 р.
через канцелярію суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому заперечив проти задоволення
позовних вимог, а також зазначив, що
позивач не надав звіту про оцінку
шкоди, у зв'язку з чим неможливо
встановити розмір страхового
відшкодування та коефіцієнт фізичного
зносу транспортного засобу д.н.з.
НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив.

Крім того, представники сторін
подали спільне клопотання про
продовження строку вирішення спору на
підставі ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, яке
судом було задоволено.

Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 29.05.2014 р. було
продовжено строк вирішення спору та
відкладено розгляд справи на 24.06.2014 р.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
надав усні пояснення по справі.
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 24.06.2014 р.
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

Між приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Українська страхова група» (далі -
страховик) та ПІІ «Віп-Рент» (далі -
страхувальник) 27.12.2011 р. було укладено
генеральний договір № 28-0199-2700-AVIS (далі -
Договір), предметом якого є страхування
транспортного засобу «Рено»,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Предметом договору є майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, розпорядженням та
користуванням вказаним транспортним
засобом на випадок настання подій,
перелік яких наведено у Договорі.
Зокрема, до страхових випадків
відносяться: дорожньо-транспортні
пригоди; незаконне заволодіння;
протиправні дії третіх осіб; інші
випадкові події (пожежа, вибух або
самозаймання транспортного засобу,
стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

05.04.2013 р. у місті Суми, на проспекті
Перемоги відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Рено», державний номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля «ГАЗ», державний номерний
знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Сумського районного
суду Сумської області від 03.06.2013 р.
№ 587/1297/13-п винним у вчиненні
вказаного ДТП було визнано ОСОБА_4

10.04.2013 р. страхувальник звернувся
до позивача з заявою про виплату
страхового відшкодування та надав всі
необхідні документи.

15.07.2013 р. на підставі рахунку акту
виконаних робіт СТО № 3199 від 24.06.2013 р.
було складено страховий акт № ДККА-26180
та розрахунок страхового
відшкодування.

Відповідно до акту № 00003199 від
24.06.2013 р. здачі-прийняття робіт (надання
послуг) по ремонту, сума по роботам та
запасним частинам з ПДВ становить 17 718,01
грн.

Позивач на підставі вищевказаних
документів здійснив виплату
страхового відшкодування у розмірі 16
118,01 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 12276 від 16.07.2013 р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону
України "Про страхування" договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Судом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, винного у вчиненні ДТП, була
застрахована у відповідача згідно з
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/9983252 (ліміт
відповідальності - 50 000,00 грн., франшиза -
510,00 грн.).

Таким чином, у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування
страхувальнику позивач набув право
регресу до винної у ДТП особи
відповідно до положень ст. 27 Закону
України "Про страхування".

12.03.2014 р. позивач звертався до
відповідача, як страховика винної
особи в ДТП, що сталась 05.04.2013 р. у м.
Суми, з вимогою про досудове
врегулювання спору та відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП, в
порядку регресу на суму 15 608,01 грн. (16
118,01 грн. - 510 грн. франшизи).

Вказана вимога залишена
відповідачем без задоволення.

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК
України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

З правового аналізу норм ст. 27
Закону України "Про страхування" та ч. 1
ст. 1191 ЦК України, які регулюють
регресні відносини (та які є відмінними
від відносин страховика та
страхувальника під час сплати
страхового відшкодування за договором
обов'язкового страхування), слідує, що
до позивача перейшло право регресної
вимоги до відповідача (відповідальної
особи) у розмірі фактично виплаченого
відшкодування (у розмірі понесених
витрат), тобто у спірній сумі, що
виключає будь-яку залежність вказаного
розміру від оцінки відновлювального
ремонту, коефіцієнту зносу, суми ПДВ і
т.д.

Згідно з частиною 1 статті 25
Закону України "Про страхування",
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Про таку позицію викладено Вищим
господарським судом України у
постановах від 14.05.2013 р. по справі №
5011-7/16471-2012 та від 19.08.2013 р. по справі №
910/5734/13.

Крім того, норми законодавства
про страхування не покладають на
страховика за договором добровільного
страхування обов'язок доводити розмір
збитків виключно шляхом проведення
його оцінки відповідно до Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні", а згідно з ч. 2 ст. 14
Цивільного кодексу України особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

При цьому ч. 2 ст. 7 Закону України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні", яка визначає випадки, коли
проведення оцінки майна є обов'язковим,
такого обов'язку щодо оцінки на
страховика, що уклав договір
добровільного страхування, також не
покладає.

З преамбули Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Верховним Судом України у листі
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування" від 19.07.2011 р. роз'яснено, що
визначаючи розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Вирішуючи питання про суму
стягнення в порядку регресу, суд
враховує положення п. 6 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", відповідно до яких
страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

Полісом № АВ/9983252, яким
застрахована цивільно-правова
відповідальність винної особи,
передбачено, що ліміт відповідальності
страховика перед страхувальником
становить 50 000,00 грн., а франшиза 510,00 грн.

Отже, відповідальність
відповідача в даному випадку
обмежується сумою в 50 000,00 грн. та
франшизою - 510,00 грн.

За таких обставин, сума
страхового відшкодування, що підлягає
виплаті відповідачем, складає 15 608,01
грн. (16 118,01 грн. - 510,00 грн.).

З урахуванням викладеного, беручи
до уваги, що наявність заборгованості
відповідача перед позивачем в частині
виплати збитку в порядку регресу
підтверджується матеріалами справи,
суд задовольняє позовні вимоги в межах
заявлених позивачем, у сумі 15 608,01 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ,
бул. Лесі Українки, 26, код 32382598) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-а, код
30859524) 15608 (п'ятнадцять тисяч шістсот
вісім) грн. 01 коп. страхового
відшкодування та 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 08.07.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова