м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9583/14 02.07.14

За позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 24 307,58 грн.

за зустрічним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама»

про визнання договору недійсним

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:
Коноваленко Є.Л. - довіреність б/н від
08.01.2014 року;

від відповідача за первісним позовом:
ОСОБА_1; ОСОБА_3 - довіреність б/н від
16.06.2014 року; ОСОБА_4 - довіреність б/н від
16.06.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» звернулося в
господарський суд м. Києва з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 24 307,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача за первісним позовом
відповідач за первісним порушив взяті
на себе зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення плати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення рекламних засобів згідно
Договору №235/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва від 02.07.2012 року.

З цих підстав позивач за первісним
позовом просив задовольнити позов,
стягнувши з відповідача за первісним
позовом на свою користь 65 526,20 грн. -
основного боргу, 2 287,13 грн. - пені, 2 693,00
грн. - 15% річних, 855,25 грн. - інфляційних
втрат, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою суду від 22.05.2014 року порушено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 17.06.2014 року.

В судовому засіданні 17.06.2014 року
оголошено перерву до 25.06.2014 року

17.06.2014 року через канцелярію суду від
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
надійшла зустрічна позовна заява до
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» про визнання договору
недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача за зустрічним позовом
КП «Київреклама» (позивач за первісним
позовом, відповідач за зустрічним
позовом) навмисно ввело в оману
позивача за зустрічним позовом при
укладанні Договору №235/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебувають у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 02.07.2011 року, щодо перебування
у комунальній власності місця
розміщення рекламного засобу позивача
за зустрічним позовом на фасаді
будинку, який перебуває у приватній
власності та знаходиться на балансі
приватного підприємства ТОВ «О.М.С», та
не перебуває у приватній власності КП
«Київреклама», а тому при укладанні
договору №235/12 від 02.07.2012 року позивач
за зустрічним позовом діяв піж впливом
помилки.

З цих підстав позивач за зустрічним
позовом просив задовольнити позов,
визнавши недійсним правочин - Договір
№235/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва від 02.07.2012 року.

Ухвалою суду від 17.06.2014 року прийнято
для спільного розгляду з первісним
позовом зустрічну позовну заяву
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"
про визнання договору недійсним.,
розгляд справи призначено на 25.06.2014
року.

25.06.2014 року через канцелярію суду
представник позивача за первісним
позовом, подав відзив на зустрічну
позовну заяву.

В судовому засіданні 25.06.2014 року
оголошено перерву до 02.07.2014 року

27.06.2014 року через канцелярію суду
представник відповідача за первісним
позовом подав письмові пояснення.

02.07.2014 року через канцелярію суду
представник відповідача за первісним
позовом подав письмові пояснення та
заяву про застосування строків
позовної давності.

В судовому засіданні 02.07.2014 року
представник позивача за первісним
позовом первісні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог просив суд
відмовити.

В судовому засіданні 02.07.2014 року
представники відповідача за первісним
позовом зустрічні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити, а в задоволенні
первісних позовних вимог просили суд
відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 02.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представників позивача за первісним
позовом та відповідача за зустрічним
позовом, господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2011 року між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (далі по
тексту - підприємство, позивач за
первісним позовом, відповідач за
зустрічним позовом, КП «Київреклама»)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(далі по тексту - розповсюджувач,
відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом),
укладено Договір №235/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебувають у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва (далі по тексту - Договір), за
умовами якого (п. 1.1. Договору) за цим
Договором на підставі відповідного
наказу дозвільного органу про
встановлення пріоритету на місце(-я)
для розміщення рекламного(-их)'
засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення
зовнішньої реклами на певний строк та у
певному місці, наданого(-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем(-ями)
для розміщення, рекламного (-их)
засобу(-ів) (далі - РЗ), що перебуває(-ють)
у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и). здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва (далі - Право тимчасового
користування), за умов" повного
дотримання Розповсюджувачем цього
Договору та Порядку розміщення реклами
в місті Києві, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 22 вересня 2011
року №37/6253, з наступними змінами та
доповненнями.(далі - Порядок), а
Розповсюджувач зобов'язується
користуватися наданим йому Правом
тимчасового користування, своєчасно та
згідно з умовами цього Договору
перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
точний рахунок Підприємства, належним
чином, своєчасно та у повному обсязі
виконувати свої обов'язки за цим
Договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Згідно п. 3.2. Договору адресні програми
на Право тимчасового користування - це
перелік місць для розміщення РЗ, на які
Розповсюджувачу надано дозволи на
розміщення РЗ. Адресна програма на
Право тимчасового користування має
відображати перелік місць для
розміщення РЗ, на які Розповсюджувачу
надано дозволи на розміщення РЗ, вид РЗ,
дату початку та закінчення строку дії
дозволу на: розміщення зовнішньої
реклами, а також відомості про плату за
право тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів за місяць, що відповідає виду
РЗ та визначається згідно відповідного
розпорядження виконавчого Органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 3.6. Договору адресні
програми є невід'ємною частиною
Договору.

Згідно п. 5.2.3. Договору розповсюджувач
зобов'язаний не пізніше 25 числа
поточного місяця, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету.

Між сторонами було

а укладена адресна програма №1 до
Договору, згідно якої розповсюджувачу
зовнішньої реклами надано право на
тимчасове користування місцем (-ями) за
адресою (-ами): Вид РЗ - рекламна вивіска,
напис на будинку (будівлі), споруди,
розмірі 4.355х0.635 заг.пл. 2.7600 кв.м.,
кількість 1, №08879-05 (16219); Місце
розміщення РЗ (адреса) - Святошинський
р-н, просп.. Перемоги, 136; Плата за місяць
з без ПДВ (грн..) - 241,50; Дата прийняття
рішення про надання дозволу - 13.05.2005;
Дата закінчення строку дії - 21.05.2017.

Відповідно до п. 6.7. Договору
розрахунковим періодом надання права
тимчасового користування та
нарахування плати за Право тимчасового
користування є календарний місяць.

Згідно з п. 6.8. Договору плата за Право
тимчасового користування
нараховується підприємством щомісячно
та перераховується розповсюджувачем
зовнішньої реклам не пізніше двадцять
п'ятого числа поточного місяця,
виключно на поточний рахунок
підприємства, в розмірах, зазначених
підприємством в рахунка. Факт
неотримання рахунку не звільняє
розповсюджувача зовнішньої реклами
від здійснення плати за право
тимчасового користування..

Спір за первісним позовом виник у
зв'язку з тим, що на думку позивача за
первісним позовом відповідач за
первісним позовом порушив взяті на
себе зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення плати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення рекламних засобів згідно
умов Договору і має заборгованість
перед позивачем за первісним позовом в
розмірі 24 830,41 грн.

Спір за зустрічним позовом виник у
зв'язку з тим, що на думку позивача за
зустрічним позовом (відповідач за
первісним позовом) КП «Київреклама»
(позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом)
навмисно ввело в оману позивача за
зустрічним позовом при укладанні
Договору №235/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Києва від
02.07.2011 року, щодо перебування у
комунальній власності місця
розміщення рекламного засобу позивача
за зустрічним позовом на фасаді
будинку, який перебуває у приватній
власності та знаходиться на балансі
приватного підприємства ТОВ «О.М.С», та
не перебуває у комунальній власності, а
тому при укладанні договору №235/12 від
02.07.2012 року позивача за зустрічним
позовом діяв піж впливом помилки.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача за первісним позовом не
підлягають задоволенню, а вимоги
позивача за зустрічним позовом
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Регулювання правовідносин пов'язаних з
розміщенням зовнішньої реклами в м.
Києві здійснюється відповідно до
Закону України «Про рекламу», «Типових
правил розміщення зовнішньої реклами»
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як зазначає відповідач за первісним
позовом, через деякий час після
укладення Договору №235/12 від 02.07.2012 p.,
йому стало відомо від власників
сусідніх приміщень, що при підписанні
Договору №235/12 від 02.07.2012 р. КП
«Київреклама» ввело відповідач за
первісним позовом в оману стосовно
належності місця розміщення його
рекламного напису «Перукарня» на стіні
будинку по проспекту Перемоги, 136 до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва, оскільки нежитлова
будівля за адресою: пр-т Перемоги 136
складається з двох незалежних
відокремлених частин з окремими
входами, окремим інженерним
обладнанням тл різними власниками та
балансоутримувачами, а саме:

- частина будівлі загальною площею
2017 кв.м належить Центру позашкільної
роботи Святошинського р-ну м. Києва та
знаходиться на балансі Святошинської
РДА, тобто у комунальній власності;

- частина будівлі загальною площею
6968,3 кв.м., де розташовано приміщення
Торговельного центру та ряду об'єктів
сфери обслуговування населення
знаходяться у приватній власності
декількох власників, в тому числі і
відповідач за первісним позовом. Крім
цього будівля заходиться на балансі та
управляється ТОВ «О.М.С».

З метою з'ясування достовірності
повідомленої відповідачу за первісним
позовом інформації щодо належності
нежитлового приміщення, де знаходиться
його рекламна вивіска «Перукарня», до
комунальної чи приватної власності,
відповідач за первісним позовом
звернувся листом №5 від 31.07.2012 р. до
Головного управління з питань реклами
КМДА за наданням роз'яснення. Оскільки
відповіді на лист №5 від. 31.07.12 р. не
отримав, то 10.08.2012 р. звернувся із
інформаційним запитом до КМДА.

Листом №6263/16-27/32 від 20.08.2012 р. КМДА
Святошинська районна у м. Києві
державна адміністрація повідомила, що
Розпорядженням від 29.10.2004 р. №1922
балансоутримувачем та експлуатуючою
організацією приміщень загальною
площею 6968,30 кв.м. по проспекту Перемоги,
136, - є ТОВ «О.М.С.».

Листом вих. №4 від 26.02.2013 року
відповідач за первісним позовом
звернувся до КП «Київреклама», у якому
вказав, що при укладанні Договору №235/12
від 02.07.2012 р. КП «Київреклама» надало
відповідачу за первісним позовом
недостовірну інформацію щодо
належності місця розташування його
реклами на будинку по проспекту, 136 до
комунальної власності, чим ввело
відповідача за первісним позовом в
оману. А тому у листі №4 від 26.02.2013 р.
відповідач за первісним позовом
запропонував визнати Договір №235/12 від
02.07.2012 р. нечинним з моменту його
укладання.

Листом вих. № 196-3566/КР від 06.03.2013 року
позивач за первісним позовом повідомив
відповідача за первісним позовом, що
згідно з Розпорядженням КМДА №1112 від
10.12.2010 р. житлова будівля за адресою
проспект Перемоги, 136, належить до
комунальної власності Святошинського
району м. Києва.

Згідно з додатком №8 Розпорядженням
КМДА №1112 від 10.12.2010 року «Про питання
організації управління районами в
місті Києві», у комунальній власності
Святошинської районної в місті Києві
держаної адміністрації перебуває лише
Центр позашкільної роботи по проспекту
Перемоги, 136, загальною площею 2017 кв.м.

Листом від 10.07.2013 року відповідач за
первісним позовом звернувся до Голови
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації з проханням
надати інформацію, чи належить
відокремлена частина нежитлового
будинку за адресою м. Київ, проспект
Перемоги 136, площею 6968,3 кв.м,
балансоутримувачем якої є ТОВ "О.М.С."
(згідно з розпорядженням Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 29.10.2004 p.), до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва?

Листом вих. №2003-П-891/1 від 17.07.2013 року
Святошинська районна в місті Києві
державна адміністрація повідомила, що
частина нежитлового будинку площею
6968,30 кв.м., за адресою м. Київ, проспект
Перемоги, 136, не належить до сфери
управління Святошинської районної в
місті Києві державна адміністрація
згідно з розпорядженням від 10.12.2010 року
№1112 «Про питання організації
управління районами в місті Києві».

Листом вих. № 8 від 21.11.2013 року
відповідач за первісним позовом
звернувся до позивача за первісним
позовом, у якому вказав на те, що КП
«Київреклама» навмисно при укладанні
Договору №235/12 від 02.07.2012 року ввело
відповідача за первісним позовом в
оману щодо належності до комунальної
власності місця розміщення його
рекламного напису «Перукарня», а тому
такий договір відповідач за первісним
позовом уклав під впливом помилки. На
вказаний лист відповідач за первісним
позовом не отримав відповіді.

Згідно з п. 1. Розпорядження
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації від 29.10.2004 року
№ 1922 «Про надання дозволу ТОВ «О.М.С.»
на експлуатацію приміщень в
нежитловому будинку (раніше будинок
піонерів та школярів) по пр. Перемоги,
136, у Святошинському районі», вважати
ТОВ «О.М.С.» балансоутримувачем та
експлуатуючого організацією приміщень
загальною площею 6968,3 кв.м. в
нежитловому будинку (раніше будинок
піонерів та школярів) по пр. Перемоги,
136.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов
до висновку, що КП «Київреклама» ввело
відповідача за первісним позовом в
оману при укладанні Договору №235/12 від
02.07.2012 року щодо перебування у
комунальній власності місця
розміщення рекламного засобу
«Перукарня», коли місце розміщення
рекламного засобу «Перукарня» (який
належить відповідачу за первісним
позовом) знаходиться на фасаді будинку,
який перебуває у приватній власності
та знаходиться на балансі приватного
підприємства ТОВ «О.М.С».

Згідно з «Типових правил розміщення
зовнішньої реклами» затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003 року № 2067 - користування
місцями для розміщення зовнішньої
реклами є платним.

Плата за тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності,
встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування, а
місцем, що перебуває у державній або
приватній власності, - на договірних
засадах з його власником або
уповноваженим ним органом (особою). При
цьому площа місця розташування
рекламного засобу визначається як сума
площі горизонтальної проекції
рекламного засобу на це місце та
прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за
периметром горизонтальної проекції
цього засобу. Для не наземного та не
дахового рекламного засобу площа місця
дорівнює площі вертикальної проекції
цього засобу на уявну паралельну їй
площину (п. 32 «Типових правил
розміщення зовнішньої реклами»
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067).

Згідно з п. 3.1.1. Порядку розміщення
реклами в місті Києві, затвердженого
Рішенням Київської міської ради від
22.09.2011 року №37/6253 «Про затвердження
Порядку розміщення реклами в м. Києві»,
КП "Київреклама" укладає з
розповсюджувачем реклами договір на
право тимчасового користування
місцем(-ями) для розміщення
рекламного(-их) засобу(-ів), що
перебуває(-ють) у комунальній власності
територіальної громади міста Києва
(далі - договір на право тимчасового
користування місцем).

Суд зазначає, що КП «Київреклама»
уповноважене виконувати функції з
укладення договорів, нарахування та
отримання плати за право тимчасового
користування місцями (для розміщення
РЗ), які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів. Оскільки
будівля по проспекту Перемоги, 136, де
розміщено рекламний напис «Перукарня»
(який належить відповідачу за
первісним позовом), не перебуває у
комунальній власності і знаходиться на
балансі та управляється не комунальним
підприємством, то відповідач КП
«Київреклама» при укладанні Договору
№235/12 надав відповідачу за первісним
позовом недостовірну інформацію чим
ввело його в оману, внаслідок чого
відповідачем під впливом помилки
укладено Договір №235/12 від 02.07.2012 року.

Таким чином, Договір №235/12 від 02.07.2012 р.
суперечить вимогам Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 29.12.2003 р. №2067 та
Порядку розміщення реклами в м. Києві,
затвердженого Рішенням Київської
міської ради 22.09.2011 р. №37/6253, оскільки
передане в оренду місце для розміщення
реклами не перебуває у комунальній
власності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 203 ЦК України передбачає
вимогу, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до п.2.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 29
травня 2013 року N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" на підставі
статті 215 ЦК України недійсними можуть
визнаватися не лише правочини, які не
відповідають цьому Кодексу, а й такі, що
порушують вимоги інших законодавчих
актів України, указів Президента
України, постанов Кабінету Міністрів
України, інших нормативно-правових
актів, виданих державними органами, у
тому числі відомчих, зареєстрованих у
встановленому порядку.

Згідно п.2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 29 травня 2013
року N 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п.2.5.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 29
травня 2013 року N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" слід мати на
увазі, що визнання правочину
(господарського договору) недійсним
господарським судом є наслідком його
вчинення з порушенням закону, а не
заходом відповідальності сторін. Тому
для такого визнання, як правило, не має
значення, чи усвідомлювали (або повинні
були усвідомлювати) сторони
протиправність своєї поведінки під час
вчинення правочину; винятки з цього
правила можливі, якщо вони випливають
із закону.

Для визнання оспорюваного договору
недійсним позивач має довести за
допомогою належних засобів
доказування, що договір суперечить
вимогам чинного законодавства щодо
його форми, змісту, правоздатності і
волевиявленню сторін, на момент
укладення договору свідомо існує
об'єктивна неможливість настання
правового результату, а також, що
внаслідок його укладення порушені
права позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що при укладанні
Договору №235/12 від 02.07.2011 року між
позивачем за первісним позовом та
відповідачем за первісним позовом,
місце де знаходиться реклама
відповідача за первісним позовом
(частина будівлі загальною площею 6968,3
кв.м., за адресою: м. Київ, проспект
Перемоги, 136) не перебувало у
комунальній власності, а перебувало в
приватній власності та знаходилось на
балансі ТОВ «О.М.С.», а тому позивач за
первісним позовом при укладанні
Договору №235/12 від 02.07.2011 року ввів
відповідача в оману щодо перебування у
комунальній власності місця
розміщення рекламного відповідача за
первісним позовом, чим порушив вимоги
закону (п. 32 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами» затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003 року № 2067, п. 3.1.1 Порядку
розміщення реклами в місті Києві,
затвердженого Рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року №37/6253 «Про
затвердження Порядку розміщення
реклами в м. Києві», ч. 1 ст. 203 ЦК України,
ч. 1 ст. 207 ГК України) та уклав з
відповідачем за первісним позовом
Договір №235/12 від 02.07.2011 року щодо майна
яке не перебуває у комунальній
власності.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що вимоги відповідача за первісним
позовом про визнання недійсним
правочину - Договору №235/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебувають у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва від 02.07.2012 року, є обґрунтованими,
а тому підлягають задоволенню.

Первісні позовні вимоги не підлягають
задоволенню у зв'язку з тим, що
відповідачем за первісним позовом
доведено та суд дійшов висновку, що
позивачем за первісним позовом було
порушено норми чинного законодавства
та укладено Договір №235/12 від 02.07.2011
року щодо майна яке не перебуває у
комунальній власності, а тому в суду
немає законних підстав для стягнення з
відповідача за первісним позовом на
користь позивача за первісним позовом
65 526,20 грн. - основного боргу, 2 287,13 грн. -
пені, 2 693,00 грн. - 15% річних, 855,25 грн. -
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
позивача за первісним позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 82-85, ГПК України, господарський
суд м. Києва -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісних
позовних вимог - відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити
повністю.

3. Визнати недійсним правочин - Договір
№235/12 на право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення рекламного(-их) засобу(-ів),
що перебуває(-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 02.07.2012 року, укладений між
Комунальним підприємством виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» (04070, м. Київ, Подільський
район, Боричів Узвіз , будинок 8, ) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1).

4. Стягнути з Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (04070, м. Київ, Подільський
район, Боричів Узвіз , будинок 8, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 04.07.2014 року.