ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" липня 2014 р.Справа № 924/797/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України",

м. Київ

до Полонського підприємства теплових
мереж, м. Полонне Хмельницька область

про стягнення 1 384 885,57 грн.
заборгованості, з яких 1 091 430,31 грн.
основного боргу, 86 661,22 грн. пені, 44 896,12
грн. 3% річних, 77 118,85 грн. інфляційних
витрат, 84 779,07 грн. 7% штрафу

За участю представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. - за
довіреністю №14-95 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Грохольська Н.М. - за
дорученням від 11.06.2014р., в судовому
засіданні 03.07.2014р.

Рішення приймається 09.07.2014р.,
оскільки в засіданні суду 23.06.2014р. та
03.07.2014р. оголошувались перерви.

В судовому засіданні 09.07.2014р.
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до
суду із позовом про стягнення з
відповідача 1 384 885,57 грн.
заборгованості, з яких 1 091 430,31 грн.
основного боргу, 86 661,22 грн. пені, 44 896,12
грн. 3% річних, 77 118,85 грн. інфляційних
витрат, 84 779,07 грн. 7% штрафу за
поставлений природний газ за неналежне
виконання зобов`язань договору
№12/824/БО-34 від 28.08.2012р. купівлі-продажу
природного газу для вироблення
теплової енергії.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що НАК „Нафтогаз
України" свої зобов'язання по договору
виконав в повному обсязі, передавши
відповідачу природний газ на суму 1 957
430,31 грн., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.10.2012р., 30.11.2012р., 31.12.2012р.

Посилається на те, що згідно зі
ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач посилається на те, що покупець
свої зобов'язання у встановлені
договором строки не виконав, борг за
отриманий природний газ в повному
обсязі не сплатив, внаслідок чого
утворилась прострочена заборгованість
в сумі 1 091 430,31 грн.

Відповідно до положень статті 612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Позивач вказує, що згідно п.6.1
договору оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% оплати вартості обсягів газу
в термін до 14 числа місяця, наступного
за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено,
що у разі невиконання Покупцем умов
пункту 6.1 цього договору продавець має
право не здійснювати поставку газу
Покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічної можливості. У разі
невиконання пункту 6.1 цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу.

Таким чином, позивачем заявлено
пеню в сумі 86 661,22 грн. та штрафу в сумі 84
779,07 грн. згідно розрахунків, доданих до
позовної заяви.

Частина 2 ст.625 ЦК України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вважає, що оскільки, відповідачем
не виконані умови договору щодо оплати
отриманого природного газу, тому він
зобов'язаний сплатити на користь
позивача інфляційні втрати у розмірі 77
118,85 грн., а також три проценти річних
від простроченої суми, розмір яких
складає 44 896,12 грн. відповідно
(розрахунки додаються).

Підсумовуючи наведе, вказує, що
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу основний борг у розмірі 1 091
430,31 грн., пеню у розмірі 86 661,22 грн., три
відсотки річних у розмірі 44 896,12 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 77 118,85 грн.
та 7% штрафу у розмірі 84 779,07 грн.

Відповідач у направленому суду
письмовому відзиві від 20.06.2014р. №471
повідомив про те, Полонське
підприємство теплових мереж являється
єдиним теплопостачальним
підприємством в м. Полонному, яке
виробляє та постачає теплову енергію в
дитячі садки, навчальні заклади,
бюджетні установи та квартири
мешканців місті.

Вказує, що основною причиною
виникнення боргу за спожитий природний
газ є непогашена заборгованість по
різниці в тарифах на послуги
централізованого теплопостачання
наданого населенню, яка станом на 01.06.2014
р. становить 2 736 519,19 грн. Невідшкодована
різниця в тарифах на теплову енергію,
що надана бюджетним організаціям,
становить 2 104 590,00 грн. Бюджетні
установи та організації міста мають
заборгованість перед підприємство за
використану теплоенергію, яка станом
на 20.06.2014р. становить 230 807,29 грн., в
результаті чого підприємство немає
можливості погасити борг за
використаний газ

Відповідача повідомив, що на
даний час лише підприємство теплових
мереж надає послуги з вивезення
твердих побутових відходів на
території міста Полонного. При цьому,
заборгованість Полонської міської
ради, яка являється основним
замовником робіт по благоустрою міста,
за виконані роботи перед підприємством
станом на 01.06.2014 р. становить 1 684 289,59 грн.

Відповідно до звіту про фінансові
результати за 1 квартал 2014 р. сума
збитків складає 1051,0 тис. грн. Згідно
балансу на 31.03.2014 р. сума збитків
становить 5471,0 тис. грн.

Відповідач стверджує, що сума
штрафу та пені в повному обсязі може
призвести до зупинення роботи
підприємства, що матиме негативні
наслідки для всіх мешканців міста
Полонного.

Згідно ч.1 ст.233 ГК України у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Відповідно до ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Крім того, підприємством частково
виконано зобов'язання з оплати
поставленого природного газу на суму 866
000,00 грн.

Враховуючи, що на даний час,
Полонське підприємство теплових мереж
є не лише теплопостачальним
підприємством, а також являється
єдиним підприємством, яке надає
послуги з вивезення твердих побутових
відходів на території міста Полонного,
а розмір заявленого штрафу та пені
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора та керуючись ст.551 ЦК України,
233 ГК України, відповідач просить
зменшити розмір заявленого штрафу та
пені на 50%.

На підтвердження вкрай скрутного
матеріального становища підприємства,
відповідач надав суду: копію звіту про
фінансові результати за 1 квартал 2014р.,
копія балансу на 31.03.2014р., довідку про
заборгованість бюджетних організацій,
копію розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню,
копія розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана бюджетним
організаціям, копію рішення
виконавчого комітету від 28.10.2011р. про
визнання підприємства виконавцем
послуг з вивезення твердих побутових
відходів, довідку про заборгованість
Полонської міської ради за виконані
роботи.

Подані докази оглянуті судом та
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в засіданні суду
09.07.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав та просив про їх задоволення.
Повідомив також, що він не погоджується
із клопотанням відповідача про
зменшення неустойки на 50% та вказує, що
позивач також має збитки за період 2013
року у зв'язку із тим, що
підприємства-боржники невчасно та не в
повному обсязі проводять розрахунки за
отриманий природний газ. На
підтвердження зазначеного, позивач
надав Баланс та Звіт НАК „Нафтогаз
України" за 2013 рік. Вказані докази судом
оглянуті та долучені до матеріалів
справи.

Представник відповідача в засіданні
суду 09.07.2014р. участі не приймав, проте в
засіданні 03.07.2014р. представник
відповідача просить суд задовольнити
клопотання про зменшення суми пені та
штрафу до 50%, оскільки вважає їх
надмірно великими та такими, що
негативно вплине на скрутне
матеріальне становище підприємства.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Публічне акціонерне товариство
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України", м.Київ як юридична
особа зареєстроване 02.06.1998 р., про що
видано свідоцтво про державну
реєстрацію №303696 серія А01, значиться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
згідно довідки статистики №236500 серія
АБ від 25.11.2010 р.

Згідно п.5 Статуту НАК „Нафтобаз
України" метою діяльності компанії є
сприяння структурній перебудові
нафтової, газової та нафтопереробної
галузей, підвищення рівня енергетичної
безпеки держави, забезпечення
ефективного функціонування та
розвитку нафтогазового комплексу,
більш повного задоволення потреб
промислових і побутових споживачів у
сировині та паливно-енергетичних
ресурсах. Засновником компанії є
держава в особі Кабінету Міністрів
України (п.21 Статуту).

Полонське підприємство теплових мереж,
м. Полонне як юридична особа значиться
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
згідно довідки статистики від 13.03.2014р.
№23-07/516-8.

28.08.2012р. між ПАТ „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" (продавець) та Полонським
підприємством теплових мереж
(покупець) був укладений договір
№12/824-БО-34 купівлі - продажу природного
газу.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ „Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
(надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, іншими споживачами.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
Продавець передає Покупцеві з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 386,0 тис. куб.м.

Зі змісту п.3.1. Договору вбачається, що
право власності на газ переходить від
Продавця до Покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ Покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Покупець до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу, надає Продавцю
належним чином оформлену заявку на
планові обсяги споживання газу на
наступний місяць, підписану
уповноваженою особою. Плановий обсяг
поставки підтверджується Продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді
оператором ЄГТСУ на відповідний місяць
поставки (п.3.1.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, Покупець
зобов'язується надати Продавцеві
підписані та скріплені печатками
Покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
Покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між Сторонами
(п.3.4. Договору).

Згідно п.4.1 договору, кількість газу,
яка подається покупцеві, визначається
за показами комерційних вузлів газу
покупця з урахуванням вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010р. №288 „Про
затвердження методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям".

Пункт 5.1. Договору зазначає, що ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 3 509,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ
- 4 661,74 грн. (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно з п.6.3. Договору в платіжних
дорученнях Покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у Покупця за цим
договором Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від Покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
Договором.

У відповідності до п.7.2. Договору у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
цього Договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.08.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору Продавець у
жовтні-грудні 2012р. передав, а Покупець
отримав природний газ в обсязі 419,90 тис.
куб.м. на загальну суму 1 957 430,31 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.10.12р. (55,420 тис. куб.м. на суму 258 353,41
грн.), від 30.11.2012р. (123,343 тис. куб. м. на
суму 574 992,50 грн.), від 31.12.2012р. (241,130 тис.
куб.м. на суму 1 124 084,40 грн.).

Однак, в порушення умов договору,
відповідач частково провів оплату
вартості газу в сумі 866 000,00 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості за період з листопада
2012 року по травень 2014 р. Решта боргу в
сумі 1 091 430,31 грн. залишилась
непогашеною.

У зв'язку із наявною
заборгованістю, позивач звернувся до
суду із позовом про стягнення із
відповідача 1 384 885,57 грн.
заборгованості, з яких 1 091 430,31 грн.
основного боргу, 86 661,22 грн. пені, 44 896,12
грн. 3% річних, 77 118,85 грн. інфляційних
витрат, 84 779,07 грн. 7% штрафу за
поставлений природний газ за неналежне
виконання зобов`язань договору
№12/824/БО-34 від 28.08.2012р. купівлі-продажу
природного газу для вироблення
теплової енергії.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані докази та
давши їм оцінку в сукупності суд
враховує таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено
свободу договору, тобто відповідно до
ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було укладено договір
№12/824-БО-34 від 28.08.2012р. купівлі-продажу
природного газу, який за правовою
природою є договором поставки.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом, або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно із п.10 Правил подачі та
використання природного газу в
народному господарстві України
затверджених наказом Держкомнафтогазу
від 01.11.1994 за №355 розрахунки за газ
здійснюються за цінами та в порядку,
передбаченому договорами, які
укладаються між газопостачальною і
газозбутовою організаціями та
споживачами, а також між газозбутовими
організаціями та споживачами. Термін
оплати, порядок нарахування оплати і
перевірки правильності нарахування
обумовлюється договором між сторонами

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає як
порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи умови оплати за газ, які
сторонами передбачались в п.6.1 договору
від 28.008.2012р. №12/824-БО-34, із врахуванням
доказів про часткову оплату боргу, суд
приходить до висновку, що відповідач
допустив порушення умов вказаного
договору. При цьому, відповідач
зобов'язаний був провести остаточний
розрахунок за отриманий природний газ
в наступні строки: за газ, отриманий в
жовтні 2012 року - до 14.11.2012 року; за газ,
отриманий в листопаді 2012 року - до
14.12.2012р.; за газ, отриманий в грудні 2012
року - до 14.01.2013р.

Відтак, правомірним суд вважає
визначення позивачем періоду
прострочення від дати 14.11.2012р. по сплаті
боргу за зобов'язаннями жовтня 2012р.; від
дати 14.12.2012р. по сплаті боргу за
зобов'язаннями листопада 2012р.; від дати
14.01.2013р. по сплаті боргу по
зобов'язаннями грудня 2012р., оскільки
граничними днями для виконання
зобов'язань відповідачем по сплаті
боргу є дати, відповідно 13.11.2012р.,
13.12.2012р. та 13.01.2013р.

Дане узгоджується із вимогами,
викладеними в п.1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно якого
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. Якщо у
договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено „по 1
серпня 2014 року" або „включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач здійснював погашення боргу
за отриманий газ в сумі 866 000,00 грн.
частинами, розрахунок за газ в кожному
місяці проводився з порушенням
строків, визначених договором. При
цьому, відповідач у поданому відзиві,
його представник в судовому засіданні
наявність боргу в сумі 1 091 430,31 грн. за
отриманий природний газ відповідними
доказами не спростував, повідомивши
про те, що оплата за газ здійснювалась
із порушенням строків у зв'язку із
вкрай скрутним фінансовим становищем
підприємства.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність несплаченої
відповідачем та підтвердженої
належним чином основної
заборгованості в сумі 1 091 430,31 грн., що є
предметом даного спору. Відтак, позовні
вимоги про стягнення із відповідача 1 091
430,31 грн. основного боргу суд вважає
правомірним та таким, що відповідає
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги про стягнення із
відповідача 3% річних в сумі 44 896,12 грн.,
судом до уваги приймається таке.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання. Дане підтверджується
правовою позицією, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
15.11.2010р. №4/720.

Аналізуючи поданий позивачем
розрахунок 3% річних в сумі 44 896,12 грн.,
судом приймається до уваги, що при
обрахуванні вказаних сум позивачем
прийнято до уваги проведені
відповідачем часткові оплати боргу по
кожному періоду, що є правильним із
врахуванням наявних в матеріалах
справи розрахунків та документів.

Відтак, позовні вимоги в частині
стягнення із відповідача 44 896,12 грн. 3%
річних суд вважає правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Щодо правомірності нарахованої
позивачем пені в сумі 86 661,22 грн. і
штрафу в сумі 84 779,07 грн., та підстав для
їх стягнення, судом до уваги
приймається таке.

Відповідно до ст.199 ГК України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується засобами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи із змісту ст.ст.546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п.7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем пункту 6.1.
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Із наявного в матеріалах справи
розрахунку пені в загальній сумі 86 661,22
грн. вбачається, що нарахування пені
проведено наступним чином:

- за зобов'язаннями жовтня 2012р. за
період прострочення з 14.11.2012р. по
24.12.2012р. пеня становить 601,83 грн. із
врахуванням часткових проплат 19.11.2012р.
в сумі 132 000,00 грн., 20.11.2012р. в сумі 20 000,00
грн., 23.11.2012р. в сумі 44 000,00 грн., 24.12.2012р. в
сумі 2 353,41 грн.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 р. за
період прострочення з 14.12.2012р. по
01.02.2013р. пеня становить 5 636,62 грн. із
врахуванням часткових проплат 24.12.2012р.
в сумі 47 646,59 грн., 28.12.2012р. в сумі 210 000,00
грн., 03.01.2013р. в сумі 200 000,00 грн., 01.02.2013р. в
сумі 117 345,91 грн.;

- за зобов'язаннями грудня 2012р. за
період прострочення з 14.01.2013р. по
14.05.2014р. пеня становить 80 422,77 грн. із
врахуванням часткової оплати 01.02.2013р. в
сумі 32 654,09 грн.

Аналізуючи поданий розрахунок пені,
суд прийшов до висновку про його
правильність та обґрунтованість.

Крім того, з аналізу нарахованих 84 779,07
грн. штрафних санкцій вбачається, що
останні обраховані відповідно до п. 7.2
договору із простроченої
заборгованості понад 30 днів, а саме:

- за зобов'язаннями жовтня 2012 року по
сплаті 2 353,41 грн. боргу, простроченого
понад 30 днів, штраф становить 164,74 грн.;

- за зобов'язаннями листопада 2012 року по
сплаті 117 345,91 грн. боргу, простроченого
понад 30 днів, штраф становить 8 214,21 грн.;

- за зобов'язаннями грудня 2012 року по
сплаті 1 091 430,31 грн. боргу, простроченого
понад 30 днів, штраф становить 76 400,12 грн.

Судом також приймається до уваги те, що
згідно п.2 інформаційного листа ВГСУ
Про доповнення інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 року №01-06/249 „Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів" від 13.07.2012р.
№01-06/908/2012 одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (постанова від
27.04.2012р. №06/5026/1052/2011).

Аналогічна правова позиція зазначена у
постанові ВСУ від 09.04.2012 року №20/246-08.

За таких обставин, нарахований
позивачем відповідно до п.7.2 договору
штраф у розмірі 7% вартості
неоплаченого газу в сумі 84 779,07 грн.
підставний та обґрунтований.

Водночас, ч.1 ст.550 Цивільного кодексу
України встановлено загальне правило
про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України: розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В силу дії частини 1 статті 233
Господарського кодексу України: у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України:
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшити у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідач просить суд зменшити розмір
неустойки (штрафу та пені) до 50%, про що
подане відповідне клопотання, та
просить врахувати, що заборгованість
Полонської міської ради перед
відповідачем за виконані роботи станом
на 01.06.2014 р. становить 1684 289,59 грн.
Відповідно до звіту про фінансові
результати за 1 квартал 2014 р. сума
збитків складає 1051,0 тис. грн., а згідно
балансу на 31.03.2014 р. сума збитків
становить 5471,0 тис. грн.

Відповідач наполягає на тому, що
надмірно велика сума штрафу та пені
призведе до зупинення роботи
підприємства, що матиме негативні
наслідки для всіх мешканців міста
Полонного. Також, відповідач просить
суд врахувати, що, не дивлячись на
збитковість, підприємство частково
виконало зобов'язання з оплати
поставленого природного газу на суму 866
000,00 грн.

Вказані доводи, відповідач
підтвердив наявними в матеріалах
справи доказами, надавши: копію звіту
про фінансові результати за 1 квартал
2014р., копія балансу на 31.03.2014 р., довідку
про заборгованість бюджетних
організацій, копію розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню,
копія розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана бюджетним
організаціям, копію рішення
виконавчого комітету від 28.10.2011р. про
визнання підприємства виконавцем
послуг з вивезення твердих побутових
відходів, довідку про заборгованість
Полонської міської ради за виконані
роботи.

Подані відповідачем докази та
документи судом досліджені та
приймаються до уваги як належні.

Згідно п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011р. №18 передбачено, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру
неустойки вирішується судом на
підставі аналізу конкретної ситуації,
тобто сукупності з'ясованих ним
обставин, що свідчать про наявність
підстав для вчинення зазначеної дії.

Враховуючи вищенаведене, норми
законодавства, клопотання відповідача
про зменшення суми пені та штрафу із
підстав збитковості підприємства,
об'єктивні обставини, які призвели до
виникнення боргу, беручи до уваги те, що
відповідачем газ придбавався для
вироблення теплової енергії для потреб
установ, що фінансуються із державного
бюджету, суд вважає за необхідне
зменшити розмір пені до 43 330,61 грн. та
розмір штрафу до 42 389,53 грн.

Аналогічною є правова позиція
Вищого господарського суду України у
постановах від 22.11.2011р. по справі
№11/5005/6874/2011, від 29.11.2012р. по справі
№11/5025/579/12.

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що згідно ч.1 ст.17 Закону України
„Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу І Конвенції
про захист прав та основоположних
свобод кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права. Даною статтею
гарантується право на мирне володіння
своїм майном.

У контексті даної справи встановлення
обов'язку сплати штрафних санкцій
розглядається як позбавлення
власності. Відповідно, воно повинно
здійснюватися на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права. Одним з принципів
міжнародного права, який
застосовується при перевірці
відповідності стягнення коштів, зборів
інших платежів вимогам ст. 1 Протоколу
№1, є принцип пропорційності. Цей
принцип є складовою частиною принципу
верховенства права і вимагає
додержання „Справедливого балансу„
між вимогами публічного інтересу та
захистом прав приватних осіб, у
реалізацію яких здійснюється
втручання.

Відтак, „справедливий баланс" не може
вважатись дотриманим у даній справі,
якщо розмір стягнення неустойки
залишиться незмінним, враховуючи
погашення відповідачем значної суми
боргу (із суми боргу 1 957 430,31 грн.
відповідач сплатив 866 000,00 грн.),
незначна кількість днів прострочення,
відсутність збитків позивача,
заподіяних несвоєчасним виконанням
зобов'язання.

Так само, не може вважатись дотриманим
принцип „справедливого балансу" у
випадку відсутності у боржника
механізмів забезпечення своєчасності
фінансування установ з державного
бюджету для відшкодування позивачу
коштів за поставлений природний газ.

Відтак, правомірним суд вважає
стягнення із відповідача пені в сумі 43
330,61 грн. та штрафу в сумі 42 389,53 грн., в
решті заявлених 43 330,61 грн. пені та 42 389,53
грн. штрафу суд вважає за доцільне
відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення
інфляційні витрати в розмірі 77 118,85 грн.
Із поданого розрахунку вбачається, що
позивач здійснив інфляційне
нарахування за наступні періоди:

- за грудень 2012р. із суми простроченого
платежу 574 992,50 грн. визначено 1 149,99 грн.
інфляційних нарахувань;

- за січень 2013р. із суми простроченого
платежу 117 345,91 грн. визначено 234,69 грн.
інфляційних нарахувань;

- за січень 2013р. із суми простроченого
платежу 1 124 084,40 грн. визначено 2 248,17 грн.
інфляційних нарахувань;

- за лютий 2013р. по квітень 2014р. із суми
простроченого платежу 1 091 430,31 грн.
визначено 73 486,00 грн. інфляційних
нарахувань.

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що індекс інфляції, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги,
визначається Держкомстатом за період,
який становить один місяць, а розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
обчислюється виходячи з суми боргу, що
мав місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічній справі щодо періоду
нарахування інфляційних (постанова
Вищого господарського суду України від
20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12).

Крім того, сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Аналогічна позиція викладена в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 „Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права".

Проте, позивачем при обрахуванні
інфляційних витрат за період з грудня
2012р. по лютий 2013р. не прийнято до уваги,
що в ці періоди відповідач частково
погашав заборгованість, а саме: 24.12.2012р.,
28.12.2012р., 03.01.2013р., 01.02.2013р., тому на
відповідні дати прострочення платежів
був відсутній період, який би передував
простроченню, та дорівнював би одному
календарному місяцю.

Відтак, правомірним суд вважає
нарахування інфляційних витрат за
період починаючи з березня 2013р. по
квітень 2014р. із суми простроченого
боргу 1 091 430,31 грн. за наступною
формулою: 1 091 430,31 грн. * 106,83984022% індекс
інфл. - 1 091 430,31 грн. = 74 652,09 грн. Решта
інфляційних витрат в сумі 2 466,76 грн.
нарахована позивачем безпідставно,
тому задоволенню не підлягає.

Відтак, належних та допустимих доказів
на спростування вищенаведеного, суду
не подано.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості. Отже,
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню в сумі 1 091 430,31 грн.
основного боргу, 43 330,61 грн. пені, 44 896,12
грн. 3% річних, 74 652,09 грн. інфляційних
витрат, 42 389,53 грн. штрафу, всього в сумі 1
296 698,66 грн. В решті позову, щодо
стягнення із відповідача 43 330,61 грн.
пені, 42 389,53 грн. штрафу та 2 466,76 грн.
інфляційних витрат суд вважає за
необхідне відмовити із вищевикладених
підстав.

Відповідно ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог. При розподілі судових витрат
судом враховується положення п.3.17.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", відповідно до якого
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України", м. Київ до
Полонського підприємства теплових
мереж, м. Полонне Хмельницька область
про стягнення 1 384 885,57 грн.
заборгованості, з яких 1 091 430,31 грн.
основного боргу, 86 661,22 грн. пені, 44 896,12
грн. 3% річних, 77 118,85 грн. інфляційних
витрат, 84 779,07 грн. 7% штрафу задовольнити
частково.

Стягнути із Полонського підприємства
теплових мереж, 30500, Хмельницька
область, м.Полонне, вул. Л.Українки, буд.
93 () на користь
Публічного акціонерного товариства
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України", 011001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд. 6 ()
1 091 430,31 грн. (один мільйон дев'яносто
одна тисяча чотириста тридцять гривень
31 коп.) основного боргу, 43 330,61 грн. (сорок
три тисячі триста тридцять гривень 61
коп.) пені, 44 896,12 грн. (сорок чотири
тисячі вісімсот дев'яносто шість
гривень 12 коп.) 3% річних, 74 652,09 грн.
(сімдесят чотири тисячі шістсот
п'ятдесят дві гривні 09 коп.) інфляційних
витрат, 42 389,53 грн. (сорок дві тисячі
триста вісімдесят дев`ять гривень 53
коп.) 7% штрафу, 27 648,66 грн. (двадцять сім
тисяч шістсот сорок вісім гривень 66
коп.) відшкодування сплаченого
судового збору.

Видати наказ.

У позові щодо стягнення із відповідача
43 330,61 грн. пені, 42 389,53 грн. штрафу та 2 466,76
грн. інфляційних витрат відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м.
Київ, 01001) - згідно заяви;

3 - відповідачу (вул. Л.Українки, 93, м.
Полонне, Хмельницька обл., 30500) -
рекоменд. з повідомл.