ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.Справа № 922/1941/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Вітіс Груп", м. Київ до
ТОВ "Лікон-Трейд", м. Харків про
стягнення 227 198,89грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просив суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 207 665,83грн., збитки від інфляції
в розмірі 15 300,99грн., 3% річних в розмірі 4
343,53грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 421/06/09 від 17.06.09р. та
договором поставки, укладеним у
спрощений спосіб, а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Представник позивача у призначене
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву про зменшення розміру
позовних вимог, у зв'язку з чим просить
стягнути з відповідача 207 665,83грн.
основного боргу, 3 750,48грн. 3% річних, 15
782,58грн. збитків від інфляції за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором поставки №
421/06/09 від 17.06.09р. та договором поставки,
укладеним у спрощений спосіб, а також
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що позивач, відповідно
до ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, вправі до прийняття
рішення по суті спору зменшити розмір
позовних вимог, ці дії не суперечать
законодавству та не порушують
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, дана заява приймається судом
до розгляду як така, що не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Окрім того, позивач, у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку свого
представника в судове засідання,
звернувся до суду з клопотанням про
розгляд справи за його відсутності за
наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, відзив на позов
не надав, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
позивача та відповідача про час та
місце розгляду справи, проте сторони не
скористалися своїм правом,
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, тому
суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представників
позивача та відповідача за наявними в
справі матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

17.06.09р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вітіс Груп" (позивач)
та Іноземним підприємством "Калісто"
(первісний боржник) укладено договір
поставки № 421/06/09 (основний договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався в порядку та у строки,
передбачені в цьому договорі передати
у власність первісного боржника товар
у відповідній кількості, якості та по
узгодженій сторонами договору ціні, а
первісний боржник прийняти товар та
оплатити його вартість.

Кількість та асортимент кожної партії
товару зазначаються в накладній.
Накладні оформлюються на кожну партію
поставляємого товару та мають силу
специфікацій до договору (п.1.3
основного договору).

Поставка товару здійснюється на умовах
DDP (DELIVERED DUTY PID), місто доставки - м.
Харків, "склад покупця" у відповідності
з Міжнародними правилами тлумачення
торгових термінів "Інкотермс 2000" (п.2.4
основного договору).

Ціна на поставляємий за даним
договором товар є договірною та
зазначається у накладних на кожну
партію товару (п.5.1 основного договору).

У п.5.4 основного договору сторони
погодили обов'язок первісного боржника
здійснити оплату на умовах
відстрочення платежу 60 календарних
днів з моменту поставки товару шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам суд встановив
наступне.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору,
поставив на адресу первісного боржника
товар на загальну суму 151 780,75грн., що
підтверджується видатковими
накладними та довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, оформленими належним чином
та наявними у справі.

Видаткові накладні відповідають
вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р.
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції (поставка товару) та початок
перебігу строку для оплати за
поставлений товар.

Іноземне підприємство "Калісто" взяті
на себе зобов'язання за договором
належним чином не виконало, за
отриманий товар не розрахувалося, у
зв'язку з чим у нього перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі 151
780,75грн.

29.05.13р. між первісним боржником
(Іноземне підприємство "Калісто"),
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд"
(відповідач) та позивачем було укладено
договір про переведення боргу № 549/13,
відповідно до умов якого первісний
боржник перевів, а новий боржник
прийняв грошовий борг у розмірі 151
780,75грн., що виник на підставі договору
поставки № 421/06/09 від 17.06.09р., укладеного
між первісним кредитором та позивачем.

Згідно зі ст.520 Цивільного кодексу
України боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

У пункті 2 договору сторони погодили, що
позивач не заперечує проти заміни
первісного боржника новим боржником в
основному договорі і дає свою згоду на
відповідне переведення боргу в порядку
та на умовах, визначених цим договором.

Таким чином судом встановлено, що
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором поставки №
421/06/09 від 17.06.09р., що виникла на підставі
договору про переведення боргу № 549/13
від 29.05.13р., складає 151 780,75грн. та факт
наявності цієї заборгованості
підтверджується належними доказами,
наявними у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач на адресу
відповідача за видатковими накладними
№ 82801, № 82804 від 28.03.13р., № 84062, № 84064 від
09.04.13р., № 84760 від 16.04.13р., № 85266, № 85265 від
22.04.13р. та № 86308 від 29.04.13р. поставив
товар на загальну суму 55 885,08грн.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку, що між сторонами укладено
договір поставки у спрощений спосіб.

За приписами ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Таким чином, оскільки сторони у
договорі не передбачили інше, строк
виконання зобов'язань з оплати за
отриманий товар наступив після
прийняття відповідачем товару, доказом
чого є підпис на видатковій накладній.

Відповідач за отриманий товар не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
перед позивачем утворилась
заборгованість в розмірі 55 885,08грн.

Позивач 21.08.13р. на адресу відповідача
направив претензію з вимогою сплатити
заборгованість протягом 30 календарних
днів з моменту отримання цієї
претензії, яка залишена останнім без
відповіді та задоволення.

Таким чином судом встановлено, що
загальна сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором поставки № 421/06/09 від 17.06.09р.
та договором поставки, укладеним у
спрощений спосіб, складає 207 665,83грн.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
207 665,83грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі зазначеної статті позивач
нарахував три відсотки річних за
період з 01.1013р. по 12.05.14р. в сумі 3 750,48грн.
та збитки від інфляції за період з
жовтня 2013р. по квітень 2014р. в сумі 15
782,58грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України, воно
відповідає наданому розрахунку, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої при
задоволенні позову судовий збір
покладається на відповідача. Розмір
судового сбору складає 2 % та
вираховується від ціни позову (227
198,89грн.), що складає 4 543,98грн.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 11, 520, 611, 625, 692, 712 Цивільного
кодексу України, статтями 181, 193, 265
Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд", (61052, м. Харків, вул.
Малиновського,3, відомості про рахунки
відсутні) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вітіс
Груп", (юридична адреса:
03055, м. Київ, вул. Шулявська, 10/12-Д,
поштова адреса: 03056, м. Київ, вул.
Борщагівська, 143-а) - 207 665,83грн. основного
боргу, 3 750,48грн. 3% річних, 15 782,58грн.
збитків від інфляції, 4 543,98грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк