ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" липня 2014 р.Справа № 916/1592/14

За позовом: Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України";

До відповідача: Комунального
підприємства
"Білгород-Дністровськтеплоенерго"

про стягнення 944164,13 грн.;

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Пац В.О. - довіреність;

Станішевський І.С . -
довіреність;

Від відповідача: Ладан Є.А. -
довіреність;

Волканов М.М. (директор)
на підставі наказу.

В судовому засіданні 09.07.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Станішевський І.С . -
довіреність;

Від відповідача: Ладан Є.А. -
довіреність;

Волканов М.М. (директор)
на підставі наказу.

Суть спору: Позивач, Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулась до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
відповідача, Комунального
підприємства
"Білгород-Дністровськтеплоенерго" про
стягнення заборгованості в розмірі
944164,13 грн., яка складається з основного
бору в сумі 666428,02грн., пені в розмірі
85475,74грн., штрафу в сумі 145520,38грн., трьох
процентів річних в розмірі 31573,98грн. та
інфляційних витрат в сумі 15166,01грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.04.2014р. було порушено
провадження по справі №916/1592/14.

Відповідач в судове засідання з'явився
надав відзив на позов відповідно якого
проти позову заперечує, вважає позовні
вимоги необґрунтованими та
безпідставними в зв'язку з чим в
задоволені позову просить суд
відмовити.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.07.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.10.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та Комунальним
підприємством
"Білгород-Дністровськтеплоенерго"
(покупець) був укладений договір про
купівлю-продаж природного газу
№12/1103-БО-23 згідно умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012році природний газ, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору.

Відповідно до п. 2.1. продавець передає
покупцю в період з 01 вересня 2012р. по 31
грудня 2012р. природний газ в обсязі до
1428,04 тис. куб.м.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що
ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м.
природного газу становить 3 509,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
-20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.
(триста шістдесят шість гривень 72 коп.).
До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661 (чотири тисячі шістсот
шістдесят одна гривень, 74 коп.) гривень.
Загальна сума вартості природного газу
за цим договором складеться із сум
вартості місячних поставок газу (п.5.2
договору).

Умовами п. 6.1, договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу. В платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості ц покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором (п.6.3 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору, продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Згідно з п.11.1 договору, цей договір
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склались між
сторонами з 01 вересня 2012 року, і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року включно, а у частині розрахунків -
до їх повного здійснення.

На виконання умов вищезазначеного
договору НАК „Нафтогаз України" у
період з жовтня 2012р. по грудень 2012р.,
поставив, а відповідач прийняв
природний газ, на загальну суму
3736428,02грн., що підтверджується доданими
до позовної заяви актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012р., від 30.11.2012р., від 31.12.2012р., , однак,
як вбачається з наявних в матеріалах
справи документів, в порушення умов
вищезазначеного договору, КП
"Білгород-Дністровськтеплоенерго" за
фактично отриманий природний газ у
спірний період не розраховувалось
належним чином та у повному обсязі, у
зв'язку з чим, станом на момент
звернення з позовом, за відповідачем
рахується заборгованість за
поставлений природний газ, у розмірі
666428,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано
неналежним виконанням договірних
зобов'язань відповідачем та направлено
на стягнення з відповідача наявної
заборгованості за договором про
закупівлю природного газу №12/1103-БО-23
від 22.01.2012р., 15166,01 грн. інфляційних, 85475,74
грн. пені, 31573,98грн. 3% річних та 145520,38 грн.
штрафу.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, однією із підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір,
а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
вимоги щодо виконання зобов'язань
містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193
Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За результатами розгляду даної справи,
судом встановлено, що станом на момент
розгляду спору за Комунальним
підприємством
"Білгород-Дністровськтеплоенерго"
рахується заборгованість перед
позивачем за використаний природний
газ у період з жовтень-грудень 2012р. за
договором №12/1103-БО-23 від 22.01.2012р. у
розмірі 666428,02 грн.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги
НАК "Нафтогаз України" в цій частині
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами, суд вважає їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог НАК "Нафтогаз
України" про стягнення з відповідача
15166,01 грн. інфляційних, 85475,74 грн. пені,
31573,98грн. 3% річних та 145520,38 грн. штрафу,
суд зазначає наступне:

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати в договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд
перевіривши розрахунок позивача, щодо
сплати відповідачем 85475,74грн. пені та
145520,38 грн. штрафу у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу, вважає його вірним та таким, що
підлягає задоволенню.

Проте, відповідно ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

З урахуванням вимог ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню із
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно п. 3.17.4 Постанови, Пленум
Вищого господарського суду України,
від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
об'єктивно оцінивши наявні в
матеріалах справи докази та причини
неналежного виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань, враховуючи
майновий стан відповідача, суд вважає
за необхідне зменшити загальний розмір
штрафу, який підлягає стягненню з
відповідача до 72760,19грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо
сплати відповідачем 3% річних у розмірі
31573,98грн. та інфляційних у розмірі 15166,01
грн. суд вважає розрахунки позивача
вірним та таким, що підлягає
задоволенню, оскільки інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання, та не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Заперечення відповідача до уваги судом
не приймаються, оскільки
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
як обґрунтовані, підтверджені
належними доказами та наявними
матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 77,82-85, 83
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального
підприємства
"Білгород-Дністровськтеплоенерго" (67700,
Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Перемоги,
буд. 2; код:32132501) на користь Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, ) 666428
(шістсот шістдесят шість тисяч
чотириста двадцять вісім) грн. 02 коп. -
основної заборгованості, 31573 (тридцять
одну тисячу п'ятсот сімдесят три) грн. 98
коп. - 3% річних, 15166 (п'ятнадцять тисяч
сто шістдесят шість) грн. 01 коп. -
інфляційних витрат, 85475 (вісімдесят
п'ять тисяч чотириста сімдесят
п'ять)грн. 74коп. - пені, 72760 (сімдесят дві
тисячі сімсот шістдесят)грн. 19коп.
-штрафу та 17428 (сімнадцять тисяч
чотириста двадцять вісім) грн. 08коп. -
судового збору.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено
14.07.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.