ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10.07.14 №910/13616/14. Суддя Митрохіна А.В.,
розглянувши

позовну заяву Фізичної
особа-підприємця ОСОБА_1

до Київського міського центру з
фізичної культури і спорту інвалідів
"Інваспорт"

про стягнення 32 112,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Господарського суду міста
Києва із позовом до Київського
міського центру з фізичної культури і
спорту інвалідів "Інваспорт" про
стягнення з останнього заборгованості
у розмірі 32 112,85 грн.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов
висновку, що позовна заява без номеру
від 01.07.2014 і додані до неї документи
підлягають поверненню позивачеві без
розгляду з наступних підстав:

Пунктом 2 частини другої статті 54
Господарського процесуального кодексу
України (ГПК України) передбачено, що
позовна заява повинна містити, зокрема,
найменування, місцезнаходження,
ідентифікаційні коди суб'єкта
господарської діяльності за їх
наявності (для юридичних осіб).

Згідно ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу
України юридична особа повинна мати
своє найменування, яке містить
інформацію про її
організаційно-правову форму.
Найменування установи має містити
інформацію про характер її діяльності.
Юридична особа може мати крім повного
найменування скорочене найменування.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу
України місцезнаходженням юридичної
особи є адреса органу або особи, які
відповідно до установчих документів
юри дичної особи чи закону виступають
від її імені. Аналогічне визначення
містить ст. 1 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Місцезнаходження юри дичної особи
визначається засновниками в
установчих документах та вказується в
реквізитах реєстраційної картки на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, яка подається
реєструючому органу під час державної
реєстрації (наказ Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва від 20 квітня 2007р. №54).

Згідно ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу
України, дані про місцезнаходження
юридичної особи вносяться до єдиного
державного реєстру.

Як вбачається із тексту позовної заяви
без номеру від 01.07.2014, позивач має три
адреси: юридичну, поштову та адресу
фактичного місцезнаходження, однак
позивачем самостійно вказано лише
поштову та адресу фактичного
місцезнаходження позивача, що
суперечить вимогам статті 54
Господарського процесуального кодексу
України.

Адже, відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців станом на
04.07.2014 місцезнаходження Фізичної
особа-підприємця ОСОБА_1 - АДРЕСА_1

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ
№18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", зокрема, абзацу 1 п.
3.5, де зазначено, що недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і
додатків до позовної заяви тягне за
собою наслідки, передбачені статтею 63
ГПК. Так, позовна заява підлягає
поверненню без розгляду, якщо
позивачем не вказано повне
найменування сторін та їх поштових
адрес, або позовну заяву підписано не
уповноваженою належним чином особою чи
особою, посадове становище якої не
вказано, або прокурор не зазначив
орган, уповноважений здійснювати
відповідні функції держави у спірних
відносинах, або позовна заява не
підписана позивачем.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх
поштових адрес.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України (ГПК України) суддя повертає
позовну заяву і додані до неї документи
без розгляду, якщо у позовній заяві не
вказано обставин, на яких ґрунтується
позовна вимога, доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій копії.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Відповідно до пункту 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізит
"підпис". Така відмітка проставляється
на кожному аркуші засвідченої копії
документа.

За таких обставин, додані позивачем до
позовної заяви №03/14 від 04.04.2014
документи належним чином не
засвідчені, оскільки на останніх
відсутні відмітки відповідно до
вказаних вище вимог, а саме назва
посади особи, яка посвідчувала копії та
дата засвідчення копії.

Пунктом 4 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що суддя повертає
позовну заяву і додані до неї документи
без розгляду, якщо не подано доказів
сплати судового збору у встановлених
порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються,
зокрема, документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір - це збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, а також
за видачу судами документів і
включається до складу судових витрат.
Платниками судового збору є громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України
встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
мінімальна заробітна плата з 01.01.2014р.
становить 1218,00 грн.

За приписами ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
встановлюється у розмірі 2% ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше
60 розмірів мінімальних заробітних плат
(73 080,00 грн.). З позовних заяв немайнового
характеру справляється судовий збір у
розмірі 1 мінімальної заробітної плати
(1 218,00 грн.).

Одночасно, у п.2.21 Постанови №7 від
21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального
кодексу" зазначено, що платіжне
доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором. Відповідні документи
подаються до господарського суду
тільки в оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Як встановлено судом, позивачем до
матеріалів позову надано копію
квитанції від 30.05.2014р., щодо сплати
судового збору у загальному розмірі 1
827,00 грн. Будь-яких інших доказів на
підтвердження сплати судового збору у
встановленому законом розмірі
позивачем не надано.

Крім того, у переліку додатків до
поданої позовної заяви позивачем
зазначено доказ сплати судового збору -
«оригінал квитанції сплати судового
збору», однак такого документу до
позовної заяви не додано, що
підтверджується відповідним актом
відділу діловодства та документообігу
Господарського суду міста Києва №13616/14
від 07.07.2014 (додається).

Беручи до уваги наведене, зважаючи на
те, що заявником не дотримано вимоги
ст.ст 54, 57 Господарського
процесуального кодексу України,
враховуючи, що приписи ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України носять імперативний характер,
суд дійшов висновку, що викладені
обставини є підставою для повернення
позовної заяви відповідно до ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Проаналізувавши всі наведені вище
обставини, суд дійшов висновку, що
позовна заява не може бути прийнята до
розгляду та підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача, що після
усунення недоліків, які стали
підставою повернення позовної заяви
без розгляду, він може повторно
звернутися до Господарського суду
міста Києва з позовом, відповідно до ч. 3
ст. 63 ГПК України.

Керуючись п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 63, ч. 3 ст. 63,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути
позивачеві без розгляду.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку
передбаченому Господарським
процесуальним кодексом України.

Суддя
А.В.
Митрохіна