КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. Справа№ 910/3004/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін

від позивача: Хуторянець О.В. -
представник за дов. б/н від 05.03.2014р.;

від відповідача: Сюйва І.В. -
представник за дов. №21 від 13.03.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 09.04.2014 р.

у справі № 910/3004/14 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Універсал-спецтехніка"

про стягнення 108 055,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія" (далі - позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Універсал-спецтехніка" (далі -
відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача
прострочену заборгованість за
лізинговими платежами разом із
штрафними санкціями та з врахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення в розмірі 108055,61 грн. за
договором фінансового лізингу
№01-162/08-обл. від 26.06.2008р., 2161,00 грн.
судового збору.

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 09.04.2014 р. в позові
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія" звернулося з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 09.04.2014р., у справі №910/3004/14,
та прийняти нове, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що
кінцевою датою припинення спірного
договору слід вважати саме дату
кінцевих розрахунків з
лізингоодержувачем, а саме 05.09.2013р.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 23.05.2014 р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська боргова компанія" було
прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням судді Тарасенко К.В. у
відпустці було доручено розгляд
апеляційної скарги у справі №910/3004/14
колегії суддів у складі: Сулім В.В. -
головуючий суддя, суддів Тищенко А.І.,
Гаврилюк О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 09.04.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія" - без задоволення, з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 26.06.2008р. між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
лізингова компанія" (лізингодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Універсал-спецтехніка"
(лізингоодержувач) було укладено
договір № 01-162/08-ОБЛ (далі - договір),
предметом якого відповідно до п. 1.1
якого лє зобов'язання лізингодавця на
підставі договору купівлі-продажу
(поставки) набути у свою власність і
передати на умовах фінансового лізингу
у тимчасове володіння та користування
майно, найменування, модель, рік
випуску, ціна одиниці, кількість і
загальна вартість якого наведені в
специфікації і умовах передачі
предмету лізингу, а лізингоодержувач
зобов'язується прийняти предмет
лізингу та сплачувати лізингові
платежі на умовах цього договору.

На виконання умов Договору 01.07.2008
лізингодавцем було передано, а
лізингоодержувачем прийнято у
користування об'єкт лізингу -
автонавантажувач Komatsu FG15T-20, FG15T-20, рік
випуску 2008, в кількості 3 одиниці
загальною вартістю 349 245,00 грн. з ПДВ.

31.03.2010 р. на підставі акта
приймання передачі відповідний об'єкт
лізингу було повернуто лізингодавцеві,
факт чого сторонами не заперечується.

Так, за своєю правовою природою
укладений між відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
лізингова компанія" договір є
договором фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України передбачає, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини (п. 1 ч.2 ст. 11
Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 806 Цивільного
кодексу України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

До договору лізингу
застосовуються загальні положення про
найм (оренду) з урахуванням
особливостей, встановлених цим
параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справлється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачає, що за
договором фінансового лізингу (далі -
договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Згідно положень п.3 ч.2 ст. 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону
України «Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.

Як передбачено п. 3.1 договору
Лізингоодержувач виплачує
лізингодавцю лізингові платежі
відповідно до Графіку та умов ст. 3
Загальних умов. Лізингові платежі
складаються з авансового лізингового
платежу, який включає суму, яка
відшкодовує (компенсує) частину
вартості предмета лізингу, а також
чергових лізингових платежів кожен з
яких включає: суму, яка відшкодовує
(компенсує) частину вартості предмета
лізингу, винагороду (комісію)
лізингодавцю за отриманий у лізинг
предмет лізингу.

Згідно п. 3.1 загальних умов
фінансового лізингу (додаток № 4 до
договору) передбачено, що усі платежі
за договором лізингоодержувач
зобов'язаний здійснювати в
національній валюті України (гривнях)
відповідно до Графіку та Загальних
умов шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
лізингодавця.

Додатком № 1 до Договору сторони
погодили Графік сплати лізингових
платежів, згідно з яким відповідач
зобов'язаний був сплатити авансовий
лізинговий платіж у розмірі 40 388,43 грн.
та чергові лізингові платежі у
кількості 61 платіж.

Відповідно до п. 3.5 Загальних умов
фінансового лізингу (Додаток № 4 до
Договору) якщо передача предмета
лізингу відбулася до 15 числа місяця,
чергові лізингові платежі сплачуються
кожного 5 числа місяця, інакше, чергові
лізингові платежі сплачуються кожного
20 числа місяця.

Отже, з урахуванням положень п. 3.5
Загальних умов фінансового лізингу,
відповідач зобов'язаний був сплачувати
лізингові платежі до 5 числа
відповідного місяця.

Частина 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач
користувався переданим на підставі
договору майном в період з 01.07.2008р. по
30.03.2010р., а 31.03.2010р. майно, яке є об'єктом
лізингу, було повернуто лізингодавцю
на підставі акта приймання-передачі
від 31.03.2010р., підписаного
представниками обох сторін та
скріпленого печатками.

Такі дії сторін договору щодо
повернення (і прийняття з користування)
об'єкта лізингу та підписання
відповідного акту приймання-передачі
до закінчення строку дії договору,
свідчить про досягнення сторонами
правочину згоди про розірвання такого
договору.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 653
Цивільного кодексу України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Згідно п. 4.4 Загальних умов
фінансового лізингу у випадку
вилучення предмета лізингу
зобов'язання лізингоодержувача по
сплаті лізингових платежів
припиняються з моменту вилучення
предмету лізингу, окрім сплати
простроченої та поточної
заборгованості за лізинговими
платежами до моменту вилучення
предмету лізингу.

Тобто, оскільки об'єкт лізингу
було повернуто лізингодавцю 31.03.2010р., то
з огляду на положення п. 4.4 Загальних
умов фінансового лізингу, після
зазначеної дати обов'язок відповідача
зі сплати лізингових платежів
припинився (в тому числі платежів за
заявлений до стягнення період - з
05.05.2012р. по 05.09.2013р.).

Враховую вище викладене,
Київський апеляційний господарський
суд не приймає як належне твердження
скаржника, що кінцевою датою
припинення спірного договору слід
вважати саме дату кінцевих розрахунків
з лізингоодержувачем, а саме 05.09.2013р.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача
заборгованості по лізингових платежах
за період з 05.05.2012р. по 05.09.2013р. у розмірі
88 379,51 грн. задоволенню не підлягають.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
питання про наявність чи відсутність
заборгованості за період до дати
повернення відповідачем майна
лізингодавцю не є предметом спору у
даній справі, а правомірність
зарахування частини вартості майна в
рахунок платежів за попередні періоди
лізингу сторонами не оспорюється.

Так, оскільки вищевикладені
вимоги задоволенню не підлягають,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає, що позовні вимоги щодо
відмови в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 1325,69 грн. інфляційних
втрат, 3552,13 грн. 3 % річних та 17 449,66 грн.
пені., як похідні, не підлягають
задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції
правомірно відмовив в задоволенні
клопотання відповідача про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності в розумінні ст. 256
Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку.

Доводи апелянта щодо
неправильного застосування норм
процесуального права не знайшли свого
підтвердження.

На підставі наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
прийняте господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
09.04.2014р. у справі №910/3004/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська боргова
компанія" - задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська боргова компанія" залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 09.04.2014р. у справі №910/3004/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3004/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Гаврилюк

А.І. Тищенко