ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р.
Справа № 914/1811/14

За позовом: Державного підприємства
«Завод імені В.О. Малишева»,

м. Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Кітва», м. Львів,

про стягнення штрафу та зобов'язання
вчинити певні дії.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Гелеш Г.

Представники:

від позивача: Петрик В.Є., Комар Р.І.,

від відповідача: Маруняк А.Н.

На розгляд господарського суду
Державним підприємством «Завод імені
В.О. Малишева» подано позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Кітва» про стягнення
штрафу та зобов'язання вчинити певні
дії.

Ухвалою суду від 26.05.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 08.07.2014 р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду.

08.07.2014 р. представник позивача подав
через канцелярію суду заяву про
збільшення позовних вимог, у якій
збільшив свої позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача 1' 310' 378,23 грн.
штрафу за порушення строків поставки
виробу ПРХР-М1.

Щодо даної заяви суд зазначає наступне.
Відповідно до п.3.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р.,
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Представники позивача у судове
засідання 15.07.2014 р. з'явилися, позивні
вимоги підтримали з підстав,
викладених у позовній заяві та заяві
про уточнення позовних вимог. Позовні
вимоги обгрунтовуються тим, що
відповідачем у порушення умов договору
№2009/02-498дп від 29.05.2009 р. та додаткової
угоди №1 від 29.06.2010 р. до цього договору
не поставлено позивачу всієї кількості
одиниць товару. Враховуючи наведене,
просять: 1) зобов'язати ТзОВ НВП «Кітва»
поставити ДП «Завод імені В.О.
Малишева» 43 одиниці виробу ПРХР-М1 з
прийомкою ВТК Постачальника; 2)
стягнути з відповідача 1' 310' 378,23 грн.
штрафу; 3) зобов'язати відповідача
надати ДП «Завод імені В.О. Малишева»
відповідно до встановленого порядку
копію примірника ТУ ИШУЯ. 41.0000.001ТУ; 4)
стягнути судові витрати на користь
позивача.

Відповідач у судове засідання 15.07.2014 р.
з'явився, проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на позов.
Зокрема, щодо позовної вимоги про
стягнення штрафу за порушення строків
поставки товару зазначив, що додатку №2
до додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р.,
який стосується строків поставки
виробів, не існує. Щодо позовної вимоги
про зобов'язання надати копії
примірника технічних умов на виріб
ПРХР-М1, то відповідач зазначає, що в
провадженні господарського суду
Львівської області знаходиться справа
№914/1812/14 за позовом ДП «Завод імені В.О.
Малишева» до ТзОВ «Науково-виробниче
підприємство «Кітва» про зобов'язання
до вчинення дій, яка, на думку
представника відповідача, стосується
того ж предмету, між тими ж сторонами і
з тих же підстав, що й дана справа.
Враховуючи наведене, просить суд
відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача суми
штрафу, а в частині зобов'язання до
вчинення дій - залишити позов без
розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши
усі обставини справи в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено таке.

29.05.2009 р. між Державним підприємством
«Завод імені В.О. Малишева» (покупець,
позивач у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Кітва» (постачальник, відповідач у
справі) було укладено договір
№2009/02-498дп.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник зобов'язується
виготовити та поставити 10 виробів ПРХР
-М на протязі 180 днів з моменту проплати
50% вартості виробів.

Виготовлені постачальником вироби по
своїм технічним параметрам повинні
відповідати технічним умовам
ИШУЯ.410000.001ТУ (п.2.1 договору).

У п. 3.2 договору сторони погодили, що
покупець проводить предоплату в
розмірі 50% від вартості договору
впродовж 5-ти банківських днів з дати
підписання договору. Кінцевий
розрахунок покупець здійснює після
отримання повідомлення про готовність
товару до відправлення на протязі 5-ти
банківських днів.

Загальна сума договору складає 737' 931,20
грн., в т.ч. ПДВ 20% - 122' 988,50 грн. (п.3.1
договору).

Сторони підписали додаток №2 до
договору, в якому погодили
специфікацію до договору №2009/02-498дп.

29.06.2010 р. сторони підписали додаткову
угоду №1 до договору№2009/02-498дп від
29.05.2009 р., в якій погодили наступні
зміни. Пункт 1.1 договору сторони
виклали в такій редакції:
«Постачальник зобов'язується
виготовити і поставити 10 виробів
ПРХР-М1 з прийомкою ГПЗ №4762 згідно
додатку №2 до договору№2009/02-498дп від
29.05.2009 р. та 49 виробів ПРХР-М1 з прийомкою
ВТК «Постачальника» згідно додатку №1
додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р. до
договору№2009/02-498дп від 29.05.2009 р. Вироби
поставляються узгодженими обома
сторонами партіями. Перша партія
відвантажується через 150 днів після
отримання авансового платежу».

Пункт 1.2 договору сторони доповнили
умовою такого змісту: «Вартість виробу
ПРХР-М1 згідно додаткової угоди №1 від
29.06.2010 р. до договору№2009/02-498дп від 29.05.2009
р. становить 84' 699,00 грн. (ціна без ПДВ - 70'
582,50 грн., ПДВ - 14' 116,50 грн.).

Пункт 2.3 договору сторони виклали в
такій редакції: «Поставка 10 виробів
ПРХР-М1 згідно договору проводиться з
прийомкою ГПЗ №4762, а поставка 49 шт.
виробів ПРХР-М1 згідно додаткової угоди
№1 від 29.05.2010 р. до договору№2009/02-498дп
від 29.05.2009 р. проводиться з прийомкою
ВТК «Постачальника», про що робиться
відмітка в паспорті ВТК
«Постачальника».

Пункт 2.4 договору сторони доповнили
умовою такого змісту: «…, російською
мовою, а вироби, які поставляються
згідно додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р.
до договору№2009/02-498дп від 29.05.2009 р.
маркуються англійською мовою».

Пункт 3.1 договору сторони виклали в
такій редакції: «Сума договору складає
4' 888' 182,20 грн., в т.ч. ПДВ - 814' 697,03 грн.».

Пункт 3.2 договору сторони доповнили
таким чином: « … на протязі 5-ти
банківських днів, а згідно додаткової
угоди №1 від 29.06.2010 р. до
договору№2009/02-498дп від 29.05.2009 р.
покупець проводить попередню оплату в
розмірі 50% від вартості 49 шт. виробів
ПРХР-М1. Кінцевий розрахунок за
отриману партію в розмірі 50% покупець
здійснює на протязі 30 днів з моменту
отримання коштів від інозамовника за
відвантажену партію продукції».

Пункт 8.1 договору сторони виклали таким
чином: «Цей договір набирає чинності з
дати його підписання та діє до повного
виконання сторонами своїх
зобов'язань».

Сторони підписали Додаток №1 до
додаткової угоди - специфікація до
додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р., якою
погодили: «найменування виробу -
ПРХР-М1», «кількість - 49 штук», «сума з
ПДВ - 4' 150' 251,00 грн.».

Додатком №2 до додаткової угоди №1 від
29.06.2010 р. до договору№2009/02-498дп від 29.05.2009
р. сторони погодили графік поставки
виробів (ПРХР-М1):

1) До 30.08.2012 р. - 5 шт.;

2) До 31.10.2012 р. - 5 шт .;

3) До 30.03.2013 р. - 17 шт.;

4) До 30.09.2013 р. - 17 шт.;

5) 2014 р. - 5 шт.

На виконання своїх зобов'язань за
договором позивач оплатив 50% вартості
товару, що підтверджується:

· Банківською випискою №5 за 12.06.2012
р. на суму 229' 998,90 грн.;

· Банківською випискою №3 за 07.06.2012
р. на суму 1' 500' 000,00 грн.;

· Банківською випискою за 01.11.2012 р.
на суму 345' 127,50 грн.

Відповідачем частково поставлено 6
одиниць товару, що підтверджується
видатковою накладною №РН-0000001 від
25.02.2013 р. на суму 508'194,00 грн., а позивачем
одержано 6 шт. товару, що
підтверджується прихідним ордером №84
від 28.02.2014 р.

Листом №162/ГД від 28.01.2014 р. позивач
звернувся до відповідача з проханням
організувати ритмічну поставку 49
одиниць виробу ПРХР-М1 на протязі 2014 р.

Листом вих. №17 від 24.02.2014 р. відповідач
повідомив позивача про готовність 5-ти
виробів для відправки на адресу
позивачу. Повідомив, що листом №11 від
30.01.2014 р. ПП «НВП «Кітва» надіслало
позивачу графік поставки виробів
ПРХР-М1 (Доповнення №1) до додаткової
угоди №1 від 29.06.2010 р. до
договору№2009/02-498дп від 29.05.2009 р. Крім
того, зазначив, що позивачем не
проведено кінцевий розрахунок за
поставлену 25.02.2013 р. партію 6-ти штук
виробів ПРХР-М1.

28.03.2014 р. позивач надіслав відповідачу
претензію №858/16 з вимогою про поставку
43 одиниць товару, сплату штрафу,
надання копії примірника технічних
умов на виріб, підписання Додаткової
угоди №2 до договору поставки
№2009/02-498ДП від 29.05.2009 р. та про допуск
представника ДП «Завод ім. В.О.
Малишева» на виробництво ТОВ НВП
«Кітва».

Докази поставки відповідачем спірних
виробів, сплати штрафу та надання
технічних умов на предмет договору в
матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору поставки товару.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У своєму відзиві відповідач стверджує,
що додатку №2 до додаткової угоди №1
від 29.06.2010 р., яким сторони погодили
графік поставки виробів, не існує та
відповідач такого додатку до договору
не підписував.

Проаналізувавши подані сторонами
докази та оглянувши в судовому
засіданні 15.07.2014 р. оригінали договору
поставки №2009/02-498дп від 29.05.2009 р.,
додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р. до
договору №2009/02-498дп від 29.05.2009 р. та
додатків до неї, суд зазначає, що на
примірнику додатку №2 до додаткової
угоди №1 від 29.06.2010 р., копія якого
долучена до матеріалів справи, а
оригінал був оглянутий в судовому
засіданні, чітко видно підписи та
печатки обидвох сторін: від
«постачальника» - генерального
директора ТзОВ НВП «Кітва» Вірта І.О. та
від «покупця» - заступника
генерального директора ДП «Завод ім.
В.О. Малишева» Белова М.Л. Сторонами не
подано доказів визнання недійсним чи
неукладеним спірного додатку №2 до
додаткової угоди №1 від 29.06.2010 р. Крім
того, як підтвердили представники
позивача та представник відповідача,
частково умови договору сторонами
виконуються, була здійснена поставка 6
одиниць виробу. На складі відповідача
готові ще 5 одиниць товару. Проте у
порушення умов договору графік
поставки виробу ПРХР-М1 відповідачем не
дотримується, товар вчасно не
поставляється, незважаючи на вчасно
здійснену проплату 50% його вартості.

У статті 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем оплачено 50% вартості товару
відповідачу, що, підтверджується
банківськими виписками, проте факт
проведення відповідачем повної
поставки виробів в кількості 43 одиниць
підтверджений не був. Суд звертає увагу
сторін, що строк поставки 5 одиниць
виробу ПРХР-М1 згідно з графіком
поставки до додаткової угоди №1 від
29.06.2010 р. зазначений « 2014р.». Тобто, право
вимоги позивача поставки 5 одиниць
цього виробу станом на дату прийняття
рішення ще не настало, адже 2014 р. ще не
закінчився. Таким чином є правомірною
та підлягає задоволенню вимога
позивача про зобов'язання відповідача
поставити ДП «Завод імені В.О.
Малишева» 38 одиниці виробу ПРХР-М1 з
прийомкою ВТК «Постачальника».

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача штрафу суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.218 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до пункту 3.5 договору, за
зрив термінів поставки виробів
постачальник оплачує покупцю штраф у
розмірі 0,1% від вартості виробів за
кожен день прострочення. Оплата штрафу
не звільняє постачальника від
подальшої поставки виробу.

Суд, провівши перерахунок неустойки,
зазначає, що позивачем неправильно
визначено період нарахування штрафу,
оскільки такий обмежується
шестимісячним строком в силу вимог ст.
232 ГК України від дня, коли зобов'язання
мало бути виконане.

Таким чином, оскільки відповідачем
порушено строк поставки товару понад 6
місяців (п.1.1 договору), правомірною є
вимога про стягнення штрафу тільки за 6
місяців прострочення у розмірі 663' 108,47
грн.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача надати ДП «Завод імені В.О.
Малишева» відповідно до встановленого
порядку копію примірника ТУ ИШУЯ.
41.0000.001ТУ суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 ГК України у сфері
господарювання застосовуються:
технічні регламенти; стандарти;
кодекси усталеної практики;
класифікатори; технічні умови.

Технічні умови - документ, що
встановлює технічні вимоги, яким
повинні відповідати продукція, процеси
чи послуги. Технічні умови можуть бути
стандартом, частиною стандарту або
окремим документом (ст. 1 ЗУ «Про
стандартизацію»).

Суд звертає увагу відповідача, що
предмет договору поставки є істотною
умовою договору в силу вимог ст.638 ЦК
України.

Частинами 2 та 3 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 4 ст. 180 ГК України умови
про предмет у господарському договорі
повинні визначати найменування
(номенклатуру, асортимент) та кількість
продукції (робіт, послуг), а також
вимоги до їх якості.

Якість товару - це сукупність ознак, що
визначають відповідність товару для
його використання за призначенням.
Якість товару може визначатися за
стандартами, технічними
характеристиками, зразками, що є
невід'ємною частиною договору.

Згідно з ч.2 ст. 268 ГК України номери та
індекси стандартів, технічних умов або
іншої документації про якість товарів
зазначаються в договорі. Якщо вказану
документацію не опубліковано у
загальнодоступних виданнях, її копії
повинні додаватися постачальником до
примірника договору покупця на його
вимогу.

У п.2.2 договору №2009/02-498дп від 29.05.2009 р.
сторони погодили, що об'єм і перелік
технічної документації, який
передається покупцю, встановлюється у
відповідності з ИШУЯ.410000.001ТУ. Проте
відповідачем у порушення вимог цієї
умови договору не надано позивачу
відповідних технічних умов на виріб, що
позбавляє останнього можливості
перевірити відповідність обумовленого
виробу вимогам технічних умов.

Враховуючи наведене, позивачем
правомірно заявлено позовну вимогу про
надання копії примірника ТУ ИШУЯ.
41.0000.001ТУ, яка підлягає задоволенню.

Суд не бере до уваги заперечення
відповідача щодо позовної вимоги про
надання технічних умов на тій підставі,
що начебто в провадженні
господарського суду Львівської
області знаходиться справа №914/1812/14 за
позовом ДП «Завод імені В.О. Малишева»
до ТзОВ «Науково-виробниче
підприємство «Кітва» про зобов'язання
до вчинення дій, в якій заявлена
аналогічна позовна вимога, оскільки
відповідачем не було надано суду
відповідних доказів (ухвали чи
рішення у справі №914/1812/14) на
підтвердження зазначених обставин.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно ст.8 Закону України "Про судовий
збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

У п.3.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» від 21.02.2013р. №7
зазначено, якщо строк (строки), на який
(які) судом було відстрочено або
розстрочено сплату судового збору,
закінчився, а таку сплату не здійснено,
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи може своєю
ухвалою продовжити цей строк (але не
довше ніж до прийняття судового
рішення по суті справи), або звільнити
сторону від сплати судового збору, або
залишити позов чи скаргу без розгляду
на підставі пункту 5 частини першої
статті 81 ГПК, або стягнути несплачену
суму судового збору у прийнятті
судового рішення. Оскільки на дату
прийняття рішення позивачем так і не
був сплачений судовий збір в належному
розмірі через його складне фінансове
становище та порушення щодо нього
справи про банкрутство, судовий збір
стягується із сторін у дохід
Державного бюджету за результатами
прийняття рішення пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.11, 509, 530, 610, 638, 712 Цивільного
кодексу України, ст. 15, 180, 232, 268
Господарського кодексу України та
ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Кітва» ( 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7,
ідентифікаційний )
поставити ДП «Завод імені В.О.
Малишева» (61001, м. Харків, вул.
Плеханівська, 126, ідентифікаційний ) 38 одиниць виробу ПРХР-М1 з
прийомкою ВТК «Постачальника».

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Кітва» ( 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7,
ідентифікаційний ) на
користь ДП «Завод імені В.О. Малишева»
(61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126,
ідентифікаційний ) 663'
108,47 грн. штрафу.

4. Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Кітва» ( 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7,
ідентифікаційний )
надати ДП «Завод імені В.О. Малишева»
(61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126,
ідентифікаційний )
відповідно до встановленого порядку
копію примірника ТУ ИШУЯ. 41.0000.001ТУ.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Кітва» ( 79060, м. Львів, вул. Наукова, 7,
ідентифікаційний ) в
доход Державного бюджету України 15' 697,03
грн. судового збору.

6. Стягути з ДП «Завод імені В.О.
Малишева» (61001, м. Харків, вул.
Плеханівська, 126, ідентифікаційний ) в доход Державного бюджету
України 12' 946,53 грн. судового збору.

7. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

8. Накази видати відповідно до ст.116
ГПК України.

У судовому засіданні 15.07.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 18.07.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.