ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа № 915/658/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Д'яченко
К.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергобанк", вул.
Воздвиженська, 56, м. Київ, 04071

до відповідача Приватного
підприємства "БАЯ", пр. Миру, 36, м.
Миколаїв, 54034

про стягнення заборгованості за
Договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року в сумі 100 772, 15
грн., в тому числі: 87 440, 32 грн. - боргу; 9 909,
50 грн. - пені; 2 225, 31 грн. - 3 % річних;
1 197, 02 грн. - інфляційних збитків

за участю представників сторін:

від позивача Свічкарьов Олександр
Васильович, довіреність № 09/05-1 від
08.01.2014 року;

від відповідача Грянная Олена
Василівна, довіреність № 1 від 27.03.2014
року.

Публічне акціонерне товариство
"Енергобанк" звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами до
відповідача Приватного підприємства
"БАЯ" про стягнення заборгованості за
Договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року в сумі 100 772, 15
грн., в тому числі: 87 440, 32 грн. - боргу; 9 909,
50 грн. - пені; 2 225, 31 грн. - 3 % річних; 1 197, 02
грн. - інфляційних збитків.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 14.05.2014 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 29.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 29.05.2014 року
розгляд справи відкладено на 17.06.2014
року.

В судовому засіданні 17.06.2014 року було
оголошено перерву до 08.07.2014 року.

02.07.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла уточнена
позовна заява про зменшення позовних
вимог, у якій позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року в сумі 97 671, 06
грн., в тому числі: загальну суму боргу -
87 440, 32 грн.; пеню за прострочення
платежів за найом - 6 850, 91 грн.; 3 % річних
за неналежне виконання - 2 194, 81 грн.;
інфляційні збитки - 1 185, 02 грн. (арк.
справи 83-84).

Розглянувши подану заяву від 02.07.2014
року, суд встановив наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
зменшення позивачем суми позову, в тому
числі й з підстав необґрунтованості
первісного розрахунку ціни позову, не є
відмовою від позову. В такому випадку
припинення провадження в частині
зменшення відповідної суми не
здійснюється, - про таке зменшення
зазначається в описовій частині
судового рішення, а предметом спору
стає вимога про стягнення суми в
зменшеному розмірі.

Згідно ч. 6 ст. 22 ГПК України
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Вказана заява є заявою про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення пені, трьох відсотків річних
та інфляційних витрат.

Оскільки вищезазначена заява про
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить законодавству та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, вона прийнята судом до
розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням заяви від 02.07.2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.07.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 02.07.2014 року
(арк. справи 83-84) та просив суд позов
задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначив
наступне.

19.08.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Енергобанк» та Приватним
підприємством «БАЯ» був укладений
Договір найму нежитлового приміщення,
відповідно до п. 1.1 якого наймодавець
передав, а наймач прийняв в тимчасове
платне користування нежитлове
приміщення загальною площею 400,5 кв.м.,
яке розташоване за адресою: м. Миколаїв,
пр. Миру, буд. 36 В/6, та належить
наймодавцю на праві власності на
підставі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів
від 22.04.2011 року.

Згідно п. 3.1 Договору він вступає в силу
з моменту його підписання сторонами та
діє до 19.12.2011 року. Продовження строку
найму можливе лише за умови підписання
сторонами відповідної угоди. Строк
найму та нарахування найманої плати та
інших платежів по цьому договору
починається з моменту підписання
сторонами акту прийому-передачі
приміщення від наймодавця до наймача і
закінчується в момент повернення
приміщення наймачем до наймодавця за
актом прийому-передачі приміщення.

Відповідно до зазначеної умови строк
дії договору продовжувався шляхом
укладення Договорів про внесення змін
до Договору, а саме: № 1 від 19.12.2011 року,
№ 2 від 19.04.2012 року, № 3 від 19.07.2012 року, №
4 від 19.10.2012 року, № 5 від 19.01.2013 року, № 6
від 19.04.2013 року, № 7 від 19.06.2013 року, № 8
від 19.09.2013 року.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору встановлено, що
наймана плата в розмірі 12 000, 00 грн.
перераховується наймачем на поточний
рахунок наймодавця щомісяця не пізніше
5 числа поточного місяця. Не надання
наймодавцем рахунку не звільняє
наймача від обов'язку своєчасної
оплати найманої плати та від
відповідальності за прострочення у її
здійсненні.

Відповідно до п. 5.3.4 Договору наймач
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі здійснювати платежі за найом та
інші послуги.

За час дії договору ПП «БАЯ» постійно
порушувались його умови, а саме п. 5.3.4
щодо своєчасного та в повному обсязі
здійснення платежів з найом.

Зазначені дії призвели до утворення у
відповідача станом на 07.04.2014 року
заборгованості за Договором найму
нежитлового приміщення від 19.08.2011 року
в сумі 97 671, 06 грн. Структура боргу
включає в себе: загальну суму боргу - 87
440, 32 грн.; пеню за прострочення платежів
за найом - 6 850, 91 грн.; 3 % річних за
неналежне виконання - 2 194, 81 грн.;
інфляційні збитки - 1 185, 02 грн.

Із посиланням на приписи ст. 525, 526, 610, 617,
625 ЦК України, ст. 193 ГК України та на
умови Договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року представник
позивача просив суд стягнути з
відповідача заявлену до стягнення
заборгованість в сумі 97 671, 06 грн.

Відповідач в судовому засіданні 08.07.2014
року позов визнав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

19.08.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Енергобанк» (далі -
наймодавець) та Приватним
підприємством «БАЯ» (далі - наймач) був
укладений Договір найму нежитлового
приміщення (далі - Договір), відповідно
до умов якого наймодавець передає, а
наймач приймає в тимчасове платне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 400,5 кв.м., яке
розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр.
Миру, буд. 36 В/6 (далі - приміщення).
Приміщення належить наймодавцю на
праві власності на підставі свідоцтва
про придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів від 22.04.2011 року за
реєстрованому в КП «Миколаївське МБТИ»
24.06.2011 року в реєстраційній книзі 19 за
номером запису 2283, реєстраційний номер
11325779. Вартість приміщення, з
урахуванням його індексації, за згодою
сторін складає 1 391 371, 00 грн. (п. 1.1
Договору) (арк. справи 11-13).

Даний договір підписано сторонами та
скріплено печатками сторін.

Судом встановлено, що відповідно до
умов п. 3.1 Договору строк дії договору
сторонами продовжувався шляхом
підписання Договорів про внесення змін
до договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року, а саме:

- договір про внесення змін № 1 від
19.12.2011 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.04.2012 року (арк. справи 15);

- договір про внесення змін № 2 від
19.04.2012 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.07.2012 року (арк. справи 16);

- договір про внесення змін № 3 від
19.07.2012 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.10.2012 року (арк. справи 17);

- договір про внесення змін № 4 від
19.10.2012 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.01.2013 року (арк. справи 18);

- договір про внесення змін № 5 від
19.01.2013 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.04.2013 року (арк. справи 19);

- договір про внесення змін № 6 від
19.04.2013 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.06.2013 року (арк. справи 20);

- договір про внесення змін № 7 від
19.06.2013 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.09.2013 року (арк. справи 21);

- договір про внесення змін № 8 від
19.09.2013 року, відповідно до умов якого
строк дії договору найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року було
продовжено до 19.12.2013 року (арк. справи 22).

Відповідно до умов вказаних договорів
про внесення змін, ці договори є
невід'ємною частиною договору найму
нежитлового приміщення.

Вказані Договори про внесення змін до
договору найму нежитлового приміщення
від 19.08.2011 року підписано сторонами та
скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Аналогічного
змісту норма закріплена в ст. 283 ГК
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України
об'єктом оренди може бути, зокрема,
нерухоме майно (будівлі, споруди,
приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Умовами Договору оренди сторони
передбачили наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору цей договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 19.12.2011
року. Продовження строку найму можливе
лише за умови підписання сторонами
відповідної угоди. Строк найму та
нарахування найманої плати та інших
платежів по цьому договору починається
з моменту підписання сторонами Акту
прийому-передачі приміщення від
наймодавця до наймача і закінчується в
момент повернення приміщення наймачем
до наймодавця за Актом
прийому-передачі приміщення.

Відповідно до п. 3.4 Договору в день
закінчення терміну дії чи дострокового
припинення цього договору наймач
зобов'язаний повернути наймодавцю
приміщення, в стані не гіршому, ніж на
момент його отримання, з урахуванням
нормального зносу.

Відповідно до п. 4.1 Договору за
узгодженням сторін наймана плата за
приміщення складає 12 000, 00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2 Договору наймана
плата перераховується наймачем на
поточний рахунок наймодавця щомісяця
не пізніше 5 числа поточного місяця. Не
надання наймодавцем рахунку не
звільняє наймача від обов'язку
своєчасної оплати найманої плати та
від відповідальності за прострочення у
її здійсненні.

Відповідно до п. 4.5 Договору вартість
комунальних платежів не включена в
найману плату.

Відповідно до п. 5.3.4 Договору наймач
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі здійснювати платежі за найом та
інші послуги.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору оренди
наймодавець передав, а наймач прийняв
на підставі Акту прийому-передачі
приміщень від 19.08.2011 року в орендне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 400, 5 кв.м., що є
предметом оренди і знаходиться за
адресою м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 36 В/6
(арк. справи 14).

Відповідно до п. 1 Договору про внесення
змін № 8 до Договору найму нежитлового
приміщення від 19.09.2013 року, договір діяв
до 19.12.2013 року.

Після закінчення строку дії договору
наймач повернув наймодавцю приміщення,
що підтверджується Актом від 24.12.2013
року прийому-передачі нежитлового
приміщення за договором найму
нежитлового приміщення від 19.08.2011 року,
та додаткового договору № 8 до
вказаного договору від 19.09.2013 року (арк.
справи 23).

Відповідач умови Договору виконував
частково. За період з 19.08.11 року по 24.12.13
року відповідачу нараховано 338 322, 58 грн.
- орендної плати. Відповідачем частково
оплачено орендні платежі в розмірі 250
882, 26 грн., що підтверджується
меморіальними ордерами (арк. справи 24-25,
50-69). Відтак, неналежне виконання
відповідачем умов договору оренди щодо
своєчасного внесення орендних
платежів призвело до виникнення
заборгованості з орендних платежів в
сумі 87 440, 32 грн.

З метою врегулювання спору в
досудовому порядку позивач
неодноразово надсилав відповідачу
листи з вимогою погасити
заборгованість за Договором, що
підтверджується копіями листів: вих. №
55/21-223 від 07.06.12 року, вих. 55/21-249 від 06.06.13
року, вих. № 55/21-417 від 27.09.13 року, вих. №
55/21-536 від 06.12.13 року, вих. 55/21-88 від 28.02.14
року (арк. справи 29-33).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи
відповідачем не сплачено заявлену до
стягнення заборгованість з орендних
платежів в розмірі 87 440, 32 грн., як і не
спростовано факт її наявності
(правомірності нарахування).

Враховуючи вищевикладене, вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати за
договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року сумі 87 440, 32
грн. є обґрунтованою, підставною та
підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 6
850, 91 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом та якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку
несвоєчасної сплати платежів за цим
договором, наймач сплачує наймодавцю
пеню в розмірі 0,5% від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, але не більше 10% від суми
цього договору.

Перевіривши розрахунок розміру пені,
судом встановлено, що позивачем
здійснено нарахування пені в сумі 6 850,
91 грн. за період з 06.05.2013 року 07.04.2014 року
(період нарахування судом зазначено
сукупний) по кожному окремому
зобов'язанню. Розрахунок пені
здійснено позивачем арифметично
правильно відповідно до вимог чинного
законодавства та умов Договору.
Нарахування здійснено позивачем,
виходячи з подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення. Період нарахування
визначено позивачем правильно.
Детальний розрахунок пені наявний в
матеріалах справи (арк. справи 85). Отже,
вимога про стягнення пені в сумі 6 850, 91
грн. є обґрунтованою, підставною та
підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 2 194, 81 грн.
та інфляційних збитків в сумі 1 185, 02
грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанова Верховного Суду
України від 23.01.12 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 2 194,
81 грн. - 3 % річних від суми
заборгованості за сукупний період з
06.05.2013 року по 07.04.2014 року по кожному
окремому зобов'язанню та 1 185, 02 грн. -
інфляційних збитків за сукупний період
з травня 2013 року по березень 2014 року
включно. Розрахунок суми трьох
відсотків річних та інфляційних
збитків є арифметично правильним,
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства, фактичним обставинам та
матеріалам справи. Розгорнутий
розрахунок трьох відсотків річних та
інфляційних збитків наявний в
матеріалах справи (арк. справи 85). Отже,
три проценти річних та інфляційні
збитки входять до складу грошового
зобов'язання, не є санкціями, а відтак
три проценти річних та інфляційні
збитки правомірно нараховані
позивачем.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат у даній
справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір"
визначає правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення
розміру позовних вимог або внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Передбачені частиною четвертою
статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній,
так і в описовій частині рішення. При
цьому питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у
зв'язку із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2-3 ст. 55 ГПК
України ціна позову визначається у
позовах про стягнення грошей -
стягуваною сумою або сумою,
оспорюваною за виконавчим чи іншим
документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) порядку.

В ціну позову включаються також
вказані в позовній заяві суми
неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не
вказані, - суми їх, визначені суддею.

Ціну позову вказує позивач. У випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір" за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Позивачем за звернення до
господарського суду із позовною заявою
сплачено судовий збір в розмірі 2 015, 44
грн., що підтверджується наявним в
матеріалах справи оригіналом
платіжного доручення № 1225721 від 18.04.2014
року (арк. справи 8).

Як вказано вище, 02.07.2014 року позивачем
було подано суду заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення пені, трьох відсотків річних
та інфляційних витрат (арк. справи 83-84).
Вказана заява прийнята судом до
розгляду. Отже, судом розглядались
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 97 671, 06 грн., в тому числі: 87
440, 32 грн. - основного боргу; 6 850, 91 грн. -
пені; 2 194, 81 грн. - 3% річних; 1 185, 02 грн. -
інфляційних збитків.

Отже, ціна позову в спірному випадку
становить 97 671, 06 грн. В силу приписів
п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір з вимоги майнового
характеру, яка є предметом спору у
даній справі, має становити 1 953, 42 грн.
(2 % від ціни позову).

За таких обставин, позивачу слід
повернути з Державного бюджету України
суму судового збору в розмірі 62, 02 грн. (2
015, 44 грн. - 1 953, 42 грн.) у зв'язку зі
зменшенням розміру позовних вимог.

Судовий збір в сумі 1 953, 42 грн.
відповідно до ст. 49 ГПК України слід
відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 11, 15, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 629,
759 ЦК України, ст. 193, 232, 283 ГК України,
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", Законом України «Про
судовий збір», ст. 22, 33, 49, 75, ст. 82 - 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Публічного
акціонерного товариства "Енергобанк"
() до відповідача
Приватного підприємства "БАЯ" () про стягнення
заборгованості за Договором найму
нежитлового приміщення від 19.08.2011 року
в сумі 97 671, 06 грн., в тому числі: 87 440, 32
грн. - основної заборгованості; 6 850, 91
грн. - пені; 2 194, 81 грн. - 3% річних; 1 185, 02
грн. - інфляційних збитків.

Стягнути з відповідача Приватного
підприємства "БАЯ", пр. Миру, 36, м.
Миколаїв, 54034 () на
користь позивача Публічного
акціонерного товариства "Енергобанк",
вул. Воздвиженська, 56, м. Київ, 04071 ():

- 87 440, 32 грн. (вісімдесят сім тисяч
чотириста сорок грн. 32 коп.) - основного
боргу за Договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року;

- 6 850, 91 грн. (шість тисяч вісімсот
п'ятдесят грн. 91 коп.) - пені за Договором
найму нежитлового приміщення від 19.08.2011
року;

- 2 194, 81 грн. (дві тисячі сто дев'яносто
чотири грн. 81 коп.) - 3 % річних за
Договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року;

- 1 185, 02 грн. (одна тисяча сто вісімдесят
п'ять грн. 02 коп.) - інфляційних збитків
за Договором найму нежитлового
приміщення від 19.08.2011 року;

- 1 953, 42 грн. (одна тисяча дев'ятсот
п'ятдесят три грн. 42 коп.) - витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

Повернути позивачу Публічному
акціонерному товариству "Енергобанк",
вул. Воздвиженська, 56, м. Київ, 04071 () з Державного бюджету
України судовий збір в сумі 62, 02 грн.
(шістдесят два грн. 02 коп.), сплачений
згідно платіжного доручення № 1225721 від
18.04.2014 року, у зв'язку зі зменшенням
розміру позовних вимог, про що видати
ухвалу про повернення судового збору
після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.07.2014 року.

Суддя
Е.М. Олейняш