ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" липня 2014 р.Справа № 924/570/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України", м. Київ

до Волочиського комунального
підприємства теплових мереж
„Тепловик", м. Волочиськ

про стягнення 764980,18 грн. - основного
боргу, 121488,77 грн. - пені, 132603,89 грн. - 7%
штрафу, 55523,33 грн. - інфляційних
нарахувань, 59331,77 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. - за
довіреністю №14-174 від 18.11.2013р.

від відповідача: Гурц Н.В. - за
довіреністю №212 від 12.05.2014р., Білик М.І. -
директор

У судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
764980,18 грн. - основного боргу, 121488,77 грн. -
пені, 132603,89 грн. - 7% штрафу, 55523,33 грн. -
інфляційних нарахувань, 59331,77 грн. - 3%
річних. Обгрунтовуючи позовні вимоги
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №12/69-ТЕ-34 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012р. стосовно
вчасного проведення розрахунків за
поставлений природний газ. Нарахування
пені та штрафу обумовлено наявністю
відповідних умов договору щодо їх
застосування, а 3% річних та інфляційних
з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача наполягав на
задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнали
частково в частині основного боргу в
розмірі 764980,18 грн., однак, заперечували
проти нарахування штрафних санкцій. В
обгрунтування посилаються на те, що
заборгованість виникла внаслідок
різниці в тарифах на теплову енергію у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджуються відповідно до Постанов
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг відповідним
органом місцевого самоврядування та
компенсуються бюджетними коштами як
різниця в тарифах. Прострочення оплати
зобов'язань за спожитий природний газ
виникло не з вини боржника, оскільки
повинно було погашатись у 2013 році
державою шляхом відшкодування
заборгованості різниці в тарифах на
теплову енергію згідно Постанови КМУ
№167 від 20.03.2013р. Розмір заборгованості з
різниці в тарифах станом на 01.01.2013р.
перед підприємством затверджений
протоколом засідання Хмельницької
обласної комісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу №1 від
02.04.2013р. та складає 2142871 грн.
Фінансування різниці в тарифах по
постанові №167 державою не проведено. Не
проведено також розрахунки по різниці
в тарифах по постанові КМУ від 21.08.2013р.
№683.

Також, відповідач вважає, що суми
штрафних санкцій нараховано з
порушенням строків виникнення
зобов'язань, з неправильним
зарахуванням фактичних оплат, не
враховано авансові платежі, порушено
строки позовної давності стягнення
пені, штрафу. Збільшення боргу за
період з вересня 2012 року по грудень 2012
року з урахуванням інфляції відсутнє,
тому, на думку відповідача, відсутні у
позивача збитки від інфляційних
процесів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив:

28.08.2012р. між Національною акціонерною
компанією „Нафтогаз України"
(продавець) та Волочиським комунальним
підприємством теплових мереж
„Тепловик" (покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№12/69-ТЕ-34.

Згідно п. 1.1 вказаного вище договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього договору.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків (п. 3.4 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У пункті 6.3. договору сторонами
обумовлено, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
продавець має право зарахувати кошти,
що надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Кошти, які
надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років
(п.9.3).

Протягом періоду вересень-грудень 2012
року позивач поставив, а відповідач
прийняв природний газ загальною
вартістю 1942749,38 грн., про що свідчать
акти приймання-передачі природного
газу, а саме:

- від 26.11.2012р. за вересень 2012 року на суму
9055,74 грн.;

- від 27.11.2012р. за жовтень 2012р. на суму
260990,34 грн.;

- від 30.11.2012р. за листопад 2012р. на суму
555942,61 грн.;

- від 31.12.2012р. за грудень 2012р. на суму
1116760,69 грн.

Відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за договором в
частині оплати поставленого
природного газу, розрахувавшись лише
частково. Борг відповідача за
поставлений газ складає 764980,18 грн., що
підтверджується довідкою про операції
з 01.08.2012р. по 28.02.2014р. і довідкою про
сальдо та не оспорюється відповідачем.

Позивач нарахував пеню, яка загалом
складає 121488,77 грн. за періоди 14.10.2012р. -
26.10.2012р.; 14.11.2012р. - 18.02.2013р.; 14.12.2012р. -
13.06.2013р.; 14.01.2013р. - 13.07.2013р. Також,
позивачем нараховано штраф (7%) загалом
у розмірі 132603,89 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем
нараховано 55523,33 грн. - інфляційних (за
зобов'язаннями жовтня 2012 року за період
листопад 2012 року - лютий 2013 року; за
зобов'язаннями листопада 2012 року за
період грудень 2012 року - березень 2014
року; за зобов'язаннями грудня 2012 року
за період січень 2013 року - березень 2014
року). Крім того, позивачем нараховано
59331,77 грн. - 3% річних за періоди 14.10.2012р. -
26.10.2012р.; 14.11.2012р. - 18.02.2013р.; 14.12.2012р. -
01.04.2014р.; 14.01.2013р. - 14.04.2014р.

Детальний розрахунок зазначених вище
нарахувань знаходиться в матеріалах
справи.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом береться до уваги
наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору купівлі-продажу
природного газу, і кожна із сторін
прийняла на себе певні зобов'язання
щодо його виконання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 629
Цивільного кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідач прийняв від позивача
природний газ і зобов'язаний був
оплачувати його вартість згідно умов
договору. Між тим, свої зобов'язання
відповідач належним чином не
виконував, оплату в повному обсязі у
встановлені договором строки не
здійснював. Факт неналежного виконання
договірних обов'язків з оплати
поставленого природного газу
підтверджується матеріалами справи.
Отже, відповідач є боржником, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання, і у нього виникла
заборгованість, яка підлягає
стягненню. Таким чином, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті поставленого
газу є обгрунтованою.

Посилання відповідача на наявність
боргу у зв'язку із невідповідністю
затверджених тарифів на послуги
теплопостачання (опалення) та не
погашення різниці в тарифах на теплову
енергію не є підставою для не оплати
боргу, звільнення від відповідальності
за порушення договірного зобов'язання
на підставі частини другої статті 617 ЦК
України, частини другої статті 218 ГК
України. Укладений між сторонами
правочин не розповсюджується на
бюджетні відносини, а вчасність
надходження коштів відповідачу для
погашення йому різниці в тарифах не
впливає на порядок та строки
проведення розрахунків, оскільки дана
обставина не обумовлена умовами
договору. Крім того, наявність чи
відсутність коштів не залежить від
волі та дій позивача, що порушує його
право на отримання коштів за
поставлений товар.

Твердження відповідача щодо
відсутності вини у простроченні оплати
за спожитий природний газ не може
звільнити його від відповідальності,
оскільки згідно з приписами ч. 1 статті
625 Цивільного кодексу України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У договорі від 28.08.2012р. сторони
передбачили відповідальність
відповідача за несвоєчасне виконання
зобов'язань з оплати поставленого газу
у вигляді сплати пені у граничному
розмірі, встановленому Законом України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", а
також у вигляді сплати штрафу за
прострочення понад 30 днів.

Суд, погодившись з розрахунком штрафу,
вважає обґрунтованими, правомірними й
такими, що підлягають задоволенню,
позовні вимоги в частині стягнення
132603,89 грн. - 7% штрафу.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд вважає правильним
розрахунок пені на борг за
зобов'язаннями грудня 2012 року.
Натомість, суд не погоджується з
періодом нарахування пені на борг за
зобов'язаннями вересня, жовтня,
листопада 2012 року, оскільки в період
часу, за який здійснено нарахування,
включено дні фактичної сплати суми
заборгованості.

Слід зауважити, що згідно п. 1.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013р. день фактичної сплати суми
заборгованості не вкючається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перерахунок пені, з
врахуванням днів фактичної сплати суми
боргу, суд вважає правомірно заявленою
сумою пені 121178,80 грн. Між тим, при
стягненні пені судом враховується, що
згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України за рішенням
суду розмір неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
зменшується, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків.
Відповідно, якщо порушення
зобов'язання учасника господарських
відносин не потягло за собою значні
збитки для іншого господарюючого
суб'єкта, то суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічна за змістом і норма ст. 233 ГК
України, згідно якої у разі, якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може, з урахуванням
інтересів боржника, зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 3.17.4.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011р., вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Наявні матеріали справи свідчать, що
відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії; газ, який постачався
за договором використовувався даним
підприємством для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, у яких за спожиту теплову
енергію та надані послуги постійно
наявний борг, що є підтвердженням того
факту, що в діях відповідача відсутній
будь-який умисел щодо несплати
заборгованості. Крім того, єдиним
джерелом розрахунків за спожитий
природний газ є отримання коштів від
споживачів, а основною причиною
несвоєчасних розрахунків за спожитий
природний газ є наявність різниці у
тарифах на теплову енергію, та її
несвоєчасне відшкодування з боку
держави, про що свідчить розрахунок
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню Волочиським підприємством
теплових мереж, яким підтверджується
заборгованість держави перед
підприємством теплових мереж
внаслідок різниці в тарифах.

Судом також враховується, що порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
за собою значних збитків для позивача
проте, сплата штрафних санкцій, в
даному випадку, зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання,
врахувавши специфіку діяльності
відповідача, зокрема, надавши належну
оцінку тій обставині, що споживачем
газу є переважно населення, а також
збитковість господарської діяльності
відповідача у зв'язку з наявністю
значної заборгованості споживачів,
тяжкий фінансовий стан відповідача у
зв'язку із заборгованістю, яка виникла
у відповідача внаслідок відсутності
компенсації з бюджету різниці в
тарифах, суд дійшов висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру пені, що підлягає стягненню з
відповідача на 50%, тобто до 60589,40 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 01.07.2014р. по справі №904/10095/13,
від 25.06.2014р. по справі №904/9552/13.

Доводи відповідача про нарахування
штрафних санкцій з порушенням строків
виникнення зобов'язань судом не
приймаються, оскільки пункт 6.1 договору
не пов'язує обов'язок оплатити
отриманий газ з їх підписанням.
Наявність актів є обов'язковою лише для
проведення остаточного розрахунку,
який включає можливі розбіжності та
коригування.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 11.07.2013р. по справі №5021/1407/12.

Не заслуговують на увагу і твердження
відповідача стосовно неправильного
зарахування позивачем фактичних оплат,
неврахування авансових платежів,
оскільки у договорі (п. 6.3.) сторони
погодили умову, згідно якої відповідач
у платіжних дорученнях не зазначає
період, за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості позивач має
право зарахувати кошти, що надійшли від
відповідача, як погашення
заборгованості за газ поставлений в
минулі періоди, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від відповідача,
будуть зараховані як передоплата за
умови відсутності заборгованості.

З приводу позиції відповідача про
порушення позивачем строків позовної
давності щодо стягнення пені та штрафу
відмічається наступне: статтею 627 ЦК
України передбачено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Згідно з приписами статей 257, 258 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Позовна давність, встановлена
законом, не може бути скорочена за
домовленістю сторін.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що статтею 259 ЦК України передбачене
право сторін за домовленістю збільшити
позовну давністю, встановлену законом
і сторони у даній справі, укладаючи
договір купівлі-продажу природного
газу, даним правом скористались і
досягли згоди про встановлення
позовної давності до вимог про
стягнення, між іншим, штрафу та пені,
тривалістю у п'ять років.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. по справі №924/847/13.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вже зазначалося вище, позивачем в
період часу, за який здійснено
нарахування, включено дні фактичної
сплати суми заборгованості. Здійснивши
перерахунок 3% річних, з врахуванням
днів фактичної сплати суми боргу, суд
вважає правомірно заявленою сумою 3%
річних 59238,56 грн. Також, суд не
погоджується з періодом нарахування
інфляційних, оскільки, як вбачається з
розрахунку позивача, інфляційні
нарахування за деякі періоди здійснено
менше ніж за один місяць.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р.
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Оскільки прострочка в оплаті за
зобов'язаннями жовтня 2012 року виникла
14.11.2012р., інфляційні нараховуються з
грудня 2012 року; за зобов'язаннями
листопада 2012 року прострочка виникла
14.12.2012р., інфляційні нараховуються з
січня 2013 року; за зобов'язаннями грудня
2012 року прострочка виникла 14.01.2013р.,
тому інфляційні нараховуються з лютого
2013р.

Таким чином, перерахувавши інфляційні,
з врахуванням виникнення прострочки
платежу, а також приймаючи до уваги
позицію щодо нарахування інфляційних,
викладену у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р., обгрунтовано заявленою сумою
інфляційних є 51815,90 грн.

Враховуючи викладені вище обставини,
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково в частині стягнення з
відповідача 764980,18 грн. - основного
боргу, 132603,89 грн. - 7% штрафу, 60589,40 грн. -
пені, 51815,90 грн. - інфляційних
нарахувань, 59238,56 грн. - 3% річних.

У частині стягнення з відповідача 60899,37
грн. - пені, 93,21 грн. - 3% річних та 3707,43 грн.
- інфляційних нарахувань належить
відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
При цьому враховується, що незважаючи
на зменшення розміру пені, згідно з
пунктом 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011р., судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача без
урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України", м. Київ до
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж
„Тепловик", м. Волочиськ про стягнення
764980,18 грн. - основного боргу, 121488,77 грн. -
пені, 132603,89 грн. - 7% штрафу, 55523,33 грн. -
інфляційних нарахувань, 59331,77 грн. - 3%
річних задовольнити частково.

Стягнути з Волочиського комунального
підприємства теплових мереж
„Тепловик" (м. Волочиськ, вул. Пушкіна,
7А; код 14151820) на користь публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького,
6; код 20077720) 764980,18 грн. (сімсот шістдесят
чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят
гривень 18 коп.) - основного боргу, 132603,89
грн. (сто тридцять дві тисячі шістсот
три гривні 89 коп.) - 7% штрафу, 60589,40 грн.
(шістдесят тисяч п'ятсот вісімдесят
дев'ять гривень 40 коп.) - пені, 51815,90 грн.
(п'ятдесят одну тисячу вісімсот
п'ятнадцять гривень 90 коп.) -
інфляційних нарахувань, 59238,56 грн.
(п'ятдесят дев'ять тисяч двісті
тридцять вісім гривень 56 коп.) - 3%
річних, 22596,35 грн. (двадцять дві тисячі
п'ятсот дев'яносто шість гривень 35 коп.)
- витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині стягнення з відповідача 60899,37
грн. - пені, 93,21 грн. - 3% річних та 3707,43 грн.
- інфляційних нарахувань відмовити.

Повне рішення складено 14 липня 2014 року.

Суддя
В.В.
Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.