КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. Справа№ 922/400/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Мальченко А.О.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Омельченко О.М. ( за
довіреністю від 02.01.2014 року)

від відповідача : не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014р.

у справі № 922/400/14 (суддя: Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"

до Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування", в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування"

про стягнення 26766,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" про
стягнення 26766,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 р. по справі №922/400/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі: стягнуто з публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
26416,52 грн. боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції, 38,00
грн. пені, 312,37 грн. трьох процентів
річних.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що відповідачем не
було належним чином виконані умови
договору, щодо оплати поставленого
позивачем товару.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Публічне акціонерне товариство
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" звернулось
з апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду міста Києва від 07.04.2014 р.
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги вказав на тим, що судом першої
інстанції не було взято до уваги , що
специфікація до договору №50 від 23.07.2014
року підписана директором філії ГПУ
"Шебелинкагазвидобування" в інтересах
ПАТ «Укргазвидобування», на підставі
довіреності № 2-31д від 27.12.2012 року, яке
фактично є покупцем за Договором і в
інтересах якого цей договір укладався.
Отже стороною у справі є юридична
особа, а не відособлений підрозділ, і
рішення приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2014 року
було прийнято до провадження
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" та
призначено справу № 922/400/14 до
розгляду на 10.06.2014 р.

В подальшому у судовому засіданні
оголошувалась перерва.

10.06.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представника позивача надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому останній
просить апеляційної скаргу, залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

08.07.2014 року у судовому засіданні
представник позивача, заперечив проти
вимог апеляційної скарги, просив її
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
23.07.2013 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
(постачальником) та публічним
акціонерним товариством
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" (покупцем)
укладено договір № 50 (далі - Договір)
(а.с.23) та Специфікацію до Договору яка є
його невід'ємною частиною, сторони
визначили товар, що є предметом
поставки, його кількість, вартість,
строк поставки, умови оплати. (а.с.28).

За умовами зазначеного договору,
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві товар, зазначений в
специфікації (далі - товар), що
додається до Договору та є його
невід'ємною частиною, а покупець -
прийняти і оплатити такий товар.( п. 1.1
договору) Покупець проводить оплату
після пред'являння постачальником
рахунка на оплату товару та
підписаного сторонами акту
приймання-передачі товару або
видаткової накладної шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, на умовах, зазначених у
специфікації.( п. 4.1 договору). Датою
поставки товару є дата підписання
уповноваженими представниками сторін
акту приймання-передачі товару або
видаткової накладної.( п. 5.2 Договору)

Пунктом 5 специфікації, визначено
умови та строки оплати, за яким оплата
по факту поставки протягом 15
банківських днів з дати поставки.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції позивачем поставлено, а
відповідачем отримано товару на
загальну суму 41072,02 грн. за
видатковими накладними які містяться в
матеріалах справи: №Х-02949 від 02.08.2013 р.
на суму 8448,00 грн., № Х-03307 від 27.08.2013 р. на
суму 6372,48 грн., № Х-03490 від 09.09.2013 р. на
суму11307,64 грн. та № Х-04077 від 18.10.2013 р. на
суму 14943,90 грн. та довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, виданих відповідачем: №782
від 01.08.2013 року, №823 від 27.08.2013 року, №848
від 06.09.2013 року, №970 від 18.10.2013 року. (
а.с.32-49).

Відповідачем було частково сплачено за
поставлений товар 14 943 ,90 грн.,
заборгованість за отриманий товар
складає 26128,12 грн.

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що за допомогою вказаної
специфікації предметом поставки є
повна відповідність фактично
поставленої продукції і її ціни даним,
що наведені у специфікації, розмір
заборгованості на суму 26128,12 грн.
документального підтверджений,
обґрунтований, відповідачем не
спростований, на день розгляду справи в
суді першої інстанції відповідачем не
сплачений.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання, які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно вимог ст. ст. 662-664 ЦК України
постачальник зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором.
Обов'язок продавця вважається
виконаним у момент вручення товару
покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Місцевий господарський суд правомірно,
посилаючись на норми ст.ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України
зазначив, що підставою виникнення
зобов'язання є договір укладений між
сторонами, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим господарським судом
встановлено, що станом на 31.10.2013 року
відповідач сплатив борг в сумі 14 943,90
грн., що підтверджується випискою з
банківського рахунку від 18.10.2013 року та
актом звірки взаємних розрахунків за
період з 01.08.2013 -31.10.2013 року (а.с. 50), що
підписаний сторонами без зауважень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт порушення
відповідачем зобов'язання на суму 26128,12
грн. належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований.

Стосовно посилання скаржника в
апеляційній скарзі на те, що
специфікація до договору № 50 від 23.07.2014
р. з його сторони підписана не
уповноваженою особою.

Колегія суддів вважає не
обґрунтованими та недоведеним, так як
дана специфікація засвідчена печаткою
філії газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування", що є зовнішнім
реквізитом відповідача, який засвідчує
легітимність підпису перед третіми
особами. При цьому апелянт не
посилається на незаконне використання
його печатки чи наявність службового
розслідування за фактом незаконного
використання печатки. Не надано
скаржником і доказів звернення до
правоохоронних органів стосовно цих же
обставин. Таким чином, специфікація до
договору № 50 від 23.07.2014 р. є допустимим
та достатнім доказом, в розумінні ст. 34
ГПК України, досягнення між сторонами
згоди щодо строку, місця поставки, умов
оплати, тощо.

Окрім того, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції правомірно було
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення штрафних санкцій.

Пунктом 7.11 Договору передбачено, що за
порушення строків оплати відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі 0,001% від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
на вимогу кредитора у випадку
прострочення грошового зобов'язання
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки
пені та три проценти річних,
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що за неналежне виконання
умов договору, з відповідача підлягає
стягненню 38,00 грн. пені та інфляційна
складова боргу становить 288,40 грн. (26416,52
грн. - борг з урахуванням встановленого
індексу інфляції), три проценти річних -
312,37 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
07.04.2014 року у справі № 922/400/14, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" на рішення
господарського суду міста Києва від
07.04.2014 року у справі № 922/400/14 залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 року у справі № 922/400/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 922/400/14 повернути до
місцевого господарському суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

А.О. Мальченко