ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" липня 2014 р.Справа № 916/1619/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача: Моценко О.В. згідно
довіреності від 14.04.2014р.;

від відповідача: Зелик Г.О. згідно
довіреності від 25.12.2013р. за №580;
Чорноморченко А.Б. згідно довіреності
від 08.07.2014р. за №260;

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробнича компанія
"Картпром" (м. Київ);

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідропром" (м. Одеса);

про стягнення 154176,96грн.

У засіданні суду оголошувались
перерви, а саме: з 02.07.2014р. по 09.07.2014р. та з
09.07.2014р. по 14.07.2014р. на підставі ст.77 ГПК
України.

Спір розглядався у більш тривалий
строк за клопотанням сторони
відповідно до ст.69 ГПК України.

28.04.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробнича компанія
"Картпром" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гідропром"
про стягнення 154176,96грн.

Ухвалою суду від 29.04.2014р. порушено
провадження у справі № 916/1619/14 за
зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позов з підстав
викладених в позовній заяві. Пояснив,
що позивач належно виконав умови
договору поставки, поставив
відповідачу товар. Але відповідач
неналежно виконував умови договору, бо
систематично не розраховувався
своєчасно за отриманий товар.
Заперечення відповідача є
безпідставними, оскільки за отриманий
товар по видаткових накладних №РН-0000105
від 14.03.2013 року та № 449 від 18.10.2013р. і №450
від 18.10.2013р. відповідач розрахувався, що
підтверджується платіжними
дорученнями і виписками з банку, в яких
зазначено підставу сплати - рахунки,
які зазначені в спірних накладних
№РН-0000105 від 14.03.2013 року та № 449 від
18.10.2013р. і №450 від 18.10.2013р. Відповідач не
надав належних доказів, які б
підтверджували поставку позивачем
неякісного товару. Складені акти
відповідачем не відповідають
Інструкції П-7. Предметом спору у справі
не являється поставка неякісного
товару.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову.
Пояснювали, що товар по видаткових
накладних №РН-0000105 від 14.03.2013 року та №
449 від 18.10.2013р. і №450 від 18.10.2013р.
відповідач не отримував. А сплата
вартості товару не підтверджує
отримання товару. Відповідач не надав
довіреності на отримання товарів у
позивача представниками відповідача.
Також зазначили, що відповідач
повністю зарахував сплату вартості
товарів згідно виписок з банку і спору
в цій частині немає.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Виробнича компанія
«Картпром» (надалі позивач,
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гідропром» (надалі відповідач,
покупець) було укладено договір
поставки № 1801/2013.

Предметом договору є зобов'язання
постачальникапротягом дії договору
поставити та передати у власність
покупцю гофрокартонну продукцію, а
покупця - прийняти та оплатити товар
згідно з умовами цього договору.

Найменування, кількість, ціни та
асортимент зазначаються у
специфікаціях - додатках до договору,
що є невід'ємною частиною даного
договору, складені на підставі
замовлень покупця.

За умовами п. 2.1 договору, якість товару
повинна відповідати державним
стандартам, технічним умовам, іншій
документації, що встановлює вимоги до
якості товару, і посвідчуватись
сертифікатом якості виробника.
Найменування, номери та стандартів,
технічних умов, іншої документації
встановлюється також в специфікаціях
до договору.

Розділом 3 договору передбачено, що
поставка товарів здійснюється у
відповідності до вимог міжнародних
правил ІНКОТЕРМС - 2000. Умови поставки
зазначаються в специфікаціях на
поставку відповідної партії товару.
Постачальник зобов'язався поставити
продукцію в 15-денний термін з дня
надання покупцем заявки та підписання
відповідної специфікації.

Зобов'язання постачальника відносно
поставки товару вважаються виконаними
в момент передачі товару. Право
власності на поставлену партію товарів
переходить до покупця з моменту
передачі такої партії товару покупцю.
Покупець зобов'язаний прийняти партію
товару в строки, визначені чинним
законодавством України.

Приймання покупцем партії товару за
кількістю здійснюється згідно з
„Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю" №П-6,
затвердженою Постановою Держарбітражу
при РМ СРСР від 15.06.1965 р. Приймання
покупцем партії товару за якістю
здійснюється відповідно до
«Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю" № П-7,
затвердженою Постановою Держарбітражу
при РМ СРСР від 25.04.1966 р.

Відповідно п. 4.1 договору ціна товару,
що поставляється, зазначається у
специфікаціях.

Згідно п. 4.2 договору порядок
розрахунків за товар, що поставляється,
зазначається сторонами в
специфікаціях (додатках до договору).

Відповідно до п. 4.3 договору
зобов'язання покупця з оплати товару
вважаються виконаними в день
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.

Приписами розділу 5 договору
передбачено за невиконання чи
неналежне виконання своїх зобов'язань
винна сторона відшкодовує іншій
стороні збитки в частині, не покритій
штрафними санкціями.

Штрафні санкції визначені сторонами у
вигляді пені в розмірі подвійної
ставки НБУ діючої в період, за який
сплачується пеня, за несвоєчасну
оплату товару покупцем, за порушення
покупцем строків приймання товару, за
порушення Постачальником строків
поставки товару( п.5.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013р., але в будь-якому випадку, до
повного виконання сторонами прийнятих
на себе зобов'язань.

На виконання умов договору №1801/2013 від
18.01.2013р., позивач поставив товар, а
відповідач отримав товар згідно
видаткових накладних, наявних в
матеріалах справи (а.с. 22-51), однак
останній не розрахувався за отриманий
товар в повному обсязі, у зв'язку з чим у
відповідача утворилась заборгованість
в сумі 137909,89грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК
України майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
в'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статья 610 ЦК України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського
кодексу у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі -
товарів (робіт, послуг).

Отже, відповідач неналежно виконав
прийняте зобов'язання за договором, бо
не розрахувався за отриманий товар в
повному обсязі станом на час подачі
позову та на час розгляду справу, у
зв'язку з чим у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість в
сумі 137909,89грн. і тому суд задовольняє
позов в частині стягнення основного
боргу.

Також позивач просить стягнути з
відповідача пеню у сумі 10995,12грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання. Так, згідно
ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Перевіривши розрахунок пені позивача,
суд вважає, що розрахунок позивача
відповідає вимогам чинного
законодавства і тому задовольняє позов
у частині стягнення з відповідача пені
у сумі 10995,12грн.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 2455,73грн. та
суму інфляційних втрат в розмірі
2816,22грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок позивача в
частині нарахування 3% річних та
інфляційних втрат, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення 3% річних в сумі
2455,73грн. та суму інфляційних втрат в
розмірі 2816,22грн.

За приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів повної сплати
заборгованості за отриманий товар не
надав.

Суд не приймає доводи відповідача в
частині не отримання товару по
видаткових накладних №РН-0000105 від
14.03.2013 року та № 449 від 18.10.2013р. і №450 від
18.10.2013р., оскільки доводи останнього
спростовуються матеріалами справи,
зокрема: платіжними дорученнями -
виписками з банку, якими оплачений
товар, отриманий відповідачем по
спірних накладних, в яких зазначаються
підстави оплати: рахунки, що були
зазначені в спірних накладних. При
цьому, сплачена сума відповідає сумі
отриманого товару, яка зазначена в
спірних накладних.

Також суд не приймає доводи
відповідача щодо поставки неякісного
товару позивачем, оскільки в
передбачених законом способах
відповідач не довів поставку неякісних
товарів. До того ж, у справі немає
предмету спору щодо поставки
неякійсного товару.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача 137909,89грн. - основного боргу,
10995,12грн. - пені, 2455,73грн. - 3% річних,
2816,22грн.- інфляційних втрат, оскільки
вимоги підтверджуються належними
доказами, наявними в матеріалах справи,
заявлені відповідно до вимог чинного
законодавства.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідропром", оскільки
по вині останнього позивач вимушений
був звернутись до суду за захистом
порушених прав.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 69, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідропром" (65005, м.
Одеса, вул. Середня, 83-Б, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробнича компанія
"Картпром" (04209, м. Київ, вул.
Богатирська, 9, ):

- 137909,89грн. - основного боргу,

- 10995,12грн. - пені,

- 2455,73 грн. - 3% річних,

- 2816,22грн.- інфляційних,

- 3083,54грн. - витрат, пов'язаних із
сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано: 17 липня
2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.