КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Справа№ 911/642/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Корінна А.О.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 16.07.2014
року

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області

на рішення господарського суду
Київської області від 15.05.2014 року

у справі №911/642/14 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Новопетрівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області

до приватного акціонерного товариства
"АВТОП"

про розірвання договору оренди
земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 15.05.2014 року у
справі №911/642/14 в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 15.05.2014 року у справі №911/642/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 року у
справі №911/642/14 апеляційну скаргу
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області прийнято до провадження та
призначено розгляд справи за участю
уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 16.07.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представники
відповідача у судовому засіданні 16.07.2014
року надали пояснення, якими
заперечили проти доводів викладених в
апеляційній скарзі та просили скаргу
залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 14.12.2006 року між
Новопетрівською сільською радою (далі -
орендодавець) та ПАТ «АВТОП» (далі -
орендар) було укладено договір оренди
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою Вишгородський район, Київської
області, село Нові Петрівці, вул.
Баліцька, земельна ділянка, 1 (один), яка
знаходиться в межах населеного пункту
і передана в оренду на підставі рішення
8 сесії 5 скликання №169 від 03.11.2006 року
Новопетрівської ради Вишгородського
району Київської області.

Відповідно до п. 1.1. договору
передбачено, що орендодавець передає
орендарю в оренду земельну ділянку
загальною площею 0,6518 га, з них: рілля:
0,2300 га, вулиць, набережних площ - 0,1987 га,
землі комерційного та іншого
використання 0,2231 га, для
адміністративного корпусу зі
складським приміщенням та пунктом
громадського харчування в селі Нові
Петрівці, вул. Мазепи, 1 (один),
Вишгородського району Київської
області, кадастровий номер земельної
ділянки :02:0870004, зі строком дії на 49
років(п. 3.1. договору).

На виконання умов договору, 14.12.2006 року
сторонами складено та підписано акт
прийняття-передачі земельної ділянки,
згідно якого орендодавець передав
орендарю у строкове платне
користування вказану вище земельну
ділянку.

Відповідно до п. 1.2. договору цільове
призначення земельної ділянки - землі
комерційного використання
(адміністративний корпус зі складським
приміщенням та пунктом громадського
харчування).

13.03.2008 року сторони підписали договір
про внесення змін до договору оренди,
яким внесли зміни до нормативної
оцінки земельної ділянки, як це
передбачено законодавством та,
відповідно, збільшили розміри орендної
плати.

16.10.2013 року було укладено договір про
внесення змін до договору оренди, яким
внесено зміни до нормативної оцінки
земельної ділянки та змінено цільове
призначення земельної ділянки та
присвоєно їй новий кадастровий номер
на виконання рішення Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області «Про надання дозволу
на складання проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
цільове призначення якої змінюється»
від 25.12.2012 року.

Так, пункт 1.1. викладено в такій
редакції: «Орендодавець передає
орендарю в оренду, тобто строкове,
платне користування земельну ділянку
загальною площею 0,6518 га, з них: 0,6518 га
забудовані землі, для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі в
селі Нові Петрівці, вул. Баліцька,
земельна ділянка, 1 (один)
Вишгородського району Київської
області, кадастровий номер земельної
ділянки :02:087:0157.»; пункт 1.2. розділу
викладено в такій редакції: «Цільове
призначення земельної ділянки -
будівництво та обслуговування
будівель торгівлі»; пункт 1.3. викладено
в такій редакції: «Зазначена земельна
ділянка, що надається для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі в
селі Нові Петрівці, вул. Баліцька,
земельна ділянка, 1 (один)
Вишгородського району Київської
області, що знаходиться в межах
населеного пункту і передається в
оренду на підставі рішення восьмої
сесії п'ятого скликання №169 від 03.11.2006
року Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області. На даній земельній ділянці
будівлі відсутні».

Предметом спору у даній справі є
розірвання зазначеного вище договору
оренди земельної ділянки від 14.12.2006
року.

В обґрунтування позовної заяви
Новопетрівська сільська рада
Вишгородського району Київської
області посилається на те, що
відповідач не використовує землі за
цільовим призначенням згідно умов
договору та відсутність будівельних
робіт на орендованій земельній
ділянці.

Як слідує із матеріалів справи, орендар
розпочав роботи по будівництву
адміністративного корпусу зі
складським приміщенням та пунктом
громадського харчування (як зазначено
в редакції договору оренди від 2006 року),
що підтверджується наступними
документами: витягом з Робочого
проекту водозабору підземних вод із
артезіанської свердловини для
господарсько-питного водопостачання
адміністративно-складського корпусу
АТЗТ «АВТОП», договором про постачання
електричної енергії №168 від 04.01.2007 року,
договором №122 від 18.12.2006 року на
будівництво телефонних мереж до АТЗТ
«АВТОП» в с. Нові Петрівці, договором
поставки №02/1601 від 16.01.2007 року, актом на
передачу кабельно-провідникової
продукції і матеріалів в монтаж без
зміни власника від 17.01.2007 року,
контрактом №14/8 від 14.08.2006 року на
роботи по проектуванню робочої
документації та підготовчих робіт з
будівництва адміністративного корпусу
з складським приміщенням та пунктом
громадського харчування з довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт за
червень 2007 року та актом №1 приймання
виконаних підрядних робіт за червень
2007 року.

Крім того, також відповідач замовив,
оплатив, та отримав проект на розробку
свердловини, уклав з ЗАТ «А.Е.С.
Київобленерго» договір на постачання
електричної енергії та проклав
телефонну мережу до адмін. корпусу.

Відтак, як вірно встановлено судом
першої інстанції, наведеним вище
підтверджується те, що відповідач
здійснював роботи по будівництву
об'єкта, який був запланований, під час
укладання договору оренди, чим
спростовуються доводи скаржника щодо
використання орендарем не за цільовим
призначенням спірної земельної
ділянки.

При цьому, судом першої інстанції вірно
встановлено, що спірним договором не
передбачено строк протягом якого
орендар зобов'язаний здійснити
будівництво або розпочати його.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Більш того, із наявних в матеріалах
справи платіжних доручень по сплаті
орендних платежів вбачається, що ПАТ
«Автоп» належним чином виконує
зобов'язання зі сплати орендних
платежів та податку за землю, що не
заперечується позивачем.

Таким чином, протягом дії договору
оренди грошові кошти у встановленому
таким договором оренди розмірі
регулярно надходили до місцевого
бюджету.

Отже, із наведеного слідує, що
відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином виконував,
доказів протилежного, в розумінні
ст.ст. 33 та 34 Господарського
процесуального кодексу України,
позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Частиною 2 ст. 652 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті,
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2
ст. 652 Цивільного кодексу України, при
істотній зміні обставин.

Згідно з ст. 141 Земельного кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою в тому
числі є використання земельної ділянки
не за цільовим призначенням;
систематична несплата земельного
податку або орендної плати.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу
України передбачено, що використання
земель житлової та громадської
забудови здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів.

Згідно з п.п. 2.21, 2.22. постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України №6
від 17.05.2011 року «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин» у
разі встановлення порушень,
передбачених ст. 143 Земельного кодексу
України, зокрема, коли земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, визначеним умовами
договору, та у спосіб, що суперечить
екологічним вимогам, суди мають
правові підстави для задоволення вимог
про розірвання договору оренди на
підставі ст. 32 Закону України «Про
оренду землі».

Тобто, про невикористання відповідачем
орендованої земельної ділянки за
цільовим призначенням може свідчити,
зокрема, відсутність проведення
будь-яких будівельних робіт на об'єкті,
що може підтверджуватися, наприклад,
актом, складеним Державною
архітектурно-будівельною інспекцією.
Разом з тим слід звернути увагу на те,
що підставою для розірвання договору
оренди землі є саме факт використання
землі не за цільовим призначенням, а не,
наприклад, невикористання земельної
ділянки для забудови протягом трьох
років підряд.

Якщо підставою розірвання договору
оренди землі визначається невиконання
або несвоєчасне виконання орендарем
передбаченого договором обов'язку щодо
здачі об'єкта будівництва в
експлуатацію у встановлений граничний
строк, то господарським судам слід
виходити з положень Законів України
«Про основи містобудування» та «Про
регулювання містобудівної діяльності»
і відповідних обставин, які впливають
або могли б вплинути на порушення
строків будівництва та введення в
експлуатацію об'єкта.

Із матеріалів справи вбачається, що
після укладення сторонами договору
оренди, відповідачем здійснювалися
заходи, спрямовані на виконання умов
договору оренди в частині здійснення
забудови спірної земельної ділянки.

Зокрема, начальником відділу
містобудування та архітектури було
затверджено містобудівні умови та
обмеження забудови земельної ділянки
на проектування будівництво та
обслуговування магазину продовольчих
та не продовольчих товарів по вул.
Баліцька (ділянка 1), с. Нові Петрівці,
Вишгородський район, Київська обл.

Також, 06.03.2013 року на замовлення
відповідача МКБП «Геоград» було
виготовлено проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки,
цільове призначення якої змінюється.

Отже, враховуючи все вищевикладене,
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено факту
використання земельної ділянки площею
0,6518 га, яка розташована за адресою: вул.
Баліцька (ділянка 1), с. Нові Петрівці,
Вишгородський район, Київська обл., для
інших, ніж передбачено умовами
договору оренди, цілей.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про відсутність підстав для
розірвання договору оренди, оскільки
відповідач використовує спірну
земельну ділянку за цільовим
призначенням, здійснюючи комплекс дій
з метою забудови земельної ділянки, а
також вчасно і у повному обсязі вносячи
орендні платежі та податок на землю.

Доводи скаржника щодо використання
відповідачем спірної земельної
ділянки не за цільовим призначенням та
невикористання взагалі земельної
ділянки спростовуються
вищезазначеними обставинами
встановленими судом. Разом з тим, на
підтвердження даних доводів апелянтом
не надано доказів, які могли б
підтвердити використання відповідачем
земельної не за цільовим призначенням.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Решта доводів скаржника зводяться до
намагань надати їм перевагу над
встановленими судом першої інстанції
обставинами, та переоцінити ці
обставини, що не впливає на результат
розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Київської області
від 15.05.2014 року у справі №911/642/14
відповідає обставинам справи, є
законним та обгрунтованим, а тому не
підлягає скасуванню. У зв'язку з цим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області на рішення господарського суду
Київської області від 15.05.2014 року у
справі №911/642/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 15.05.2014 року у
справі №911/642/14 залишити без змін.

3. Справу №911/642/14 повернути до
господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич