Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" липня 2014 р.
Справа № 906/656/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Корнієнко А.Г. -
довіреність б/н від 01.12.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі" (с. Гора
Бориспільський район Київська область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю СА "Спіка" (с. Глинівці
Андрушівський район Житомирська
область)

про стягнення 95747,26 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 95747,26грн., з
яких: 29595,09грн. - витрати, пов'язані зі
зміною курсу гривні, 54896,77грн. - пеня,
11255,40грн. - 3% річних. Витрати по сплаті
судового збору просить покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 23.05.2014р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
11.07.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ранголі"
(постачальник/позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю СП "Спіка"
(покупець/відповідач) було укладено
договір поставки №82/12 (а.с.12-15), за
умовами якого постачальник
зобов'язується поставити (передати) у
обумовлені строки покупцю засоби
захисту рослин, (надалі іменується
"Товар"), вказані в специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату (п.1.1 договору).

Кількість, номенклатура, ціна товару, а
також умови оплати, поставки та місце
поставки Товару визначаються в
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього Договору (п.1.2 договору).

Поставка товару здійснюється на
умовах, обумовлених сторонами в
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього договору (п.2.1 договору).

Датою поставки товару вважається дата
одержання товару, вказана у видатковій
накладній (п.3.5 договору).

Після отримання товару та підписання
видаткової накладної покупець
зобов'язаний направити постачальнику
підписану і скріплену печаткою
видаткову накладну шляхом
факсимільного зв'язку (п.3.6 договору).

Ціна за одиницю Товару та загальна
вартість Товару за кожну партію
поставки встановлюється Сторонами у
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього Договору (п.5.1 договору).

Згідно п.5.2 договору, ціна на Товар
встановлюється в національній валюті
України із зазначенням курсу долара
США на Українській міжбанківській
валютній біржі (надалі-УМВБ) на день
підписання специфікації, що є
невід'ємною частиною цього Договору.

Загальна ціна договору складається з
суми вартості всіх партій Товару,
поставлених Постачальником протягом
строку дії даного Договору (п.5.3
договору).

Умови та порядок проведення
розрахунків за кожну партію Товару
визначаються в специфікації даного
Договору, яка є його невід'ємною
частиною (п.6.1 договору).

Оплата Товару здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника (п.6.2 договору).

Датою оплати вважається дата
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника (п.6.4
договору).

На виконання умов договору позивач
передав відповідачеві товар на
загальну суму 958046,12грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000318 від 11.07.2012 (а.с.17).

Відповідно до п.5 специфікації оплата
товару за специфікацією має
здійснюватися відповідачем наступним
шляхом:

- 50% вартості партії Товару - в термін до
01.09.2012 року;

- 50% вартості партії Товару - в термін до
15.10.2012 року.

За даними позивача, оплата Товару
здійснювалася відповідачем з
порушенням строків, встановлених
Договором, а остання оплата проведена
02.04.2014 року, коли відповідач
перерахував на поточний рахунок
позивача 72000,00грн.

В зв'язку з тим, що відповідач не
розрахувався за отриманий товар в
повному обсязі, позивач звернувся з
відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.7.1 Договору у разі
несвоєчасного розрахунку Відповідачем
за поставлений товар, згідно п.6.2 даного
Договору, ціна Товару, зазначена в
специфікації, визначається шляхом її
коригування, відповідно до курсу
долара США на УМВБ на день оплати за
Товар.

Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ст.524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України
встановлено, що грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена норма кореспондується з
положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

Еквівалент вартості товару в іноземній
валюті (доларах США) визначений
сторонами в Специфікації № 1 від 11.07.2012
року, яка є невід'ємною частиною
Договору.

З урахуванням курсу гривні до долара
США на УМВБ станом на 01.04.2014 року,
заборгованість відповідача становила
101595,09грн.

З врахуванням зазначеного та з огляду
на значне збільшення курсу продажу
іноземних валют до гривні, ТОВ СП
"Спіка" зобов'язане відшкодувати на
користь позивача втрати, пов'язані зі
зміною курсу гривні до її грошового
еквіваленту в іноземній валюті (дол.
США чи Євро) - курсову різницю - щодо
вартості товару, яким є засоби захисту
рослин.

Розмір зазначених втрат станом на
01.04.2014р. згідно розрахунку позивача
склав 29595,09грн. (101595,09-72000) (а.с.10).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Виходячи з викладеного, суд вважає
вимогу позивача про стягнення боргу в
розмірі 29595,09грн. правомірною та
обґрунтованою. Відповідачем не надані
докази на спростування доводів
позивача.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
порушення покупцем строків оплати
товару за даним договором, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі,
який розраховується, виходячи з
розміру подвійної облікової ставки,
яка встановлюється Національним
банком України і діє у період
прострочення, від відповідної суми
простроченого зобов'язання за кожен
календарний день прострочення. Сторони
узгодили, що частина 6 статті 232
Господарського кодексу України (щодо
обмеження строку нарахування штрафних
санкцій) не застосовується.

Зважаючи на вищевикладені вимоги
законодавства, умови Договору та
обставини справи, судом перевірено
правильність розрахунку пені у розмірі
54896,77грн., та встановлено, що розрахунки
вірні та відповідають обставинам
справи, відтак, вказані позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю у
заявлених розмірах.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми.

Наданий позивачем розрахунок (а.с.10-11) є
вірним та відповідає обставинам
справи, а тому позовна вимога про
стягнення 11255,40грн. - 3% річних підлягає
задоволенню у повному обсязі.

За ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю СП "Спіка" (13415,
Житомирська область, Андрушівський
район, с. Глинівці, код 33168020)

- на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ранголі" (08324,
Київська область, Бориспільський
район, с. Гора, вул. Центральна, 21, код
35866777) - 95747,26грн., з яких: 29595,09грн. -
витрати, пов'язаних зі зміною курсу
гривні, 54896,77грн. - пеня, 11255,40грн. - 3%
річних, а також 1914,95 грн. сплаченого
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10 липня 2014 року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (рек. з повід.)