м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 13/61 07.07.14

За скаргою №2246/16 від 07.04.2014 Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві

За позовом Акціонерного банку
«Київська Русь»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Приватне підприємство
«Валком»

про визнання дій неправомірними,
стягнення збитків

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Порхун В.М. (за
довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

від ВДВС: не з'явилися.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва про визнання дій відповідача з
вилучення грошових коштів, належних
позивачу, неправомірними; стягнення з
відповідача завданих збитків.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61
позовні вимоги Акціонерного банку
«Київська Русь»задоволено повністю,
визнано неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва з вилучення грошових
коштів, належних Акціонерному банку
«Київська Русь»; стягнуто з Державного
бюджету України на користь
Акціонерного банку «Київська Русь» 711
624,65грн. завданих збитків,
1700,00грн. державного мита.

Справа №13/61 розглядалась у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва залишено
без задоволення, а постанову
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 залишено без
змін.

14.06.2007р. на виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 видано
виконавчі документи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.05.2010р. касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва на
постанову Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61 та
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 задоволено частково,
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва
задоволено; постанову Господарського
суду міста Києва від 21.11.2006р. по справі
№13/61 скасовано, прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог Акціонерного банку «Київська
Русь» відмовлено повністю.

15.07.2011р. судом одержано заяву (вих.
№9651/9/10-101 від 14.07.2011р.) від Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва про поворот виконання
судового рішення по справі №13/61, а саме,
заявник просить суд стягнути з
Акціонерного банку «Київська Русь»на
користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357003,59грн., яка
11.12.2007р. була стягнута на користь
Акціонерного банку «Київська Русь»на
підставі скасованої постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61.

Згідно розпорядження заступника
голови Господарського суду міста Києва
від 01.09.2011р. дану заяву передано для
розгляду судді Палію В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011р. задоволено заяву
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва про
поворот виконання судового рішення та
здійснено поворот виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006 у вказаній справі а саме стягнено
з Акціонерного банку "Київська Русь" на
користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357 003,59 грн.

12.04.2012р. старшим державним виконавцем
ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП 32091610 з
примусового виконання ухвали
Господарського суду міста Києва №13/61
від 27.09.2011р.

09.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла скарга
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
№2246/16 від 07.04.2014. Відповідно до вказаної
заяви заявник просить суд визнати
неправомірними дії державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві щодо винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 02.04.2014
ВП №32091610; скасувати постанову
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 02.04.2014 ВП №32091610;
зупинити стягнення на підставі
постанови державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві 02.04.2014 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.04.2014 призначено розгляд
заяви на 19.05.2014

07.05.2014р. до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла скарга на дії
державного виконавця №17/Ю-4 від 05.05.2014р.
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Київська Русь". У вказаній скарзі
заявник просить визнати дії державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві незаконними та скасувати
постанову державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві від 10.04.2014р.
про розшук майна боржника.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014р. розгляд скарги
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
призначено на 11.06.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014р. розгляд скарги
відкладено на 07.07.2014р.

В судове засідання, призначене на
07.07.2014р., з'явився представник позивача,
надав усні пояснення по суті спору,
відповів на запитання суду.

Представники від ВДВС, відповідача та
третьої особи в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№ 01-8/123 від 15.03.2007р. «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№ 01-8/1228 від 02.06.2006 р. «Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році» до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу стягувача на дії
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві, суд дійшов
висновку, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У скарзі №2246/16 від 07.04.2014 заявник
посилається на наступне. ПАТ "Банк
"Київська Русь" зазначає, що винесена
постанова про арешт майна містить
неправильні відомості щодо особи
боржника, оскільки наразі ПАТ "Банк
"Київська Русь" є правонаступником АБ
"Київська Русь". Заявник зазначає, що
ВДВС Подільського районного
управління юстиції в м. Києві не було
направлено у встановленому законом
порядку копію виконавчого документа,
внаслідок чого заявник був позбавлений
права самостійно виконати рішення
суду. Також, заявник стверджує, що
виконавець ВДВС безпідставно
арештував належне заявнику майно, не
перевіривши наявність чи відсутність у
останнього грошових коштів для
погашення суми заборгованості. На
підставі викладеного, заявник вважає,
що незаконними діями державного
виконавця порушені права та інтереси
ПАТ "Банк "Київська Русь", у результаті
чого останньому спричинено збитки.

Дослідивши матеріали поданої заяви,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон). Вказаний нормативний акт
є спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державної
виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано
порядок та особливості проведення
кожної стадії (дії) виконавчого
провадження і відповідних дій
державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.03. «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» визначено, що
у справах за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби предметом
судового розгляду можуть бути рішення,
дії або бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична
форма рішень цього органу, які
спрямовані на регулювання тих чи інших
суспільних відносин, породжують певні
правові наслідки і мають обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України «Про
виконавче провадження», юридичним
оформленням сукупності дій
уповноваженої особи, направлених на
виконання рішення суду є постанова
державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу», дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути
реалізовано з дотриманням вимог статей
17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України
«Про виконавче провадження» та в
порядку, визначеному статтею 82 цього
Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії
(бездіяльність) державного виконавця
оформлені відповідною постановою.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

-здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

-надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

-розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

-заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

-роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право:

1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати
приміщення, у тому числі комунальної
власності, для тимчасового зберігання
вилученого майна, а також транспортні
засоби стягувача або боржника для
перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за
наявності вмотивованого рішення суду
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

17) з метою профілактичного впливу
повідомляти органам державної влади,
громадським об'єднанням, трудовим
колективам і громадськості за місцем
проживання або роботи особи про факти
порушення нею вимог законодавства про
виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до
проведення чи організації виконавчих
дій суб'єктів господарювання, у тому
числі на платній основі, за рахунок
авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

З матеріалів виконавчого провадження
№32091610, наявних в матеріалах справи,
вбачається наступне.

12.04.2012 відкрито виконавче провадження
№32091610 з виконання виконавчого листа
№13/61 від 27.09.2011.

27.09.2012 державним виконавцем направлено
відповідні запити до ДПІ у м. Києві, БТІ
у м. Києві відносно отримання
інформації про майно боржника, УДАІ у м.
Києві відносно отримання інформації
про наявні зареєстровані транспортні
засоби.

Крім того, 27.09.2012 державним виконавцем
направлено вимогу голові правління АБ
"Київська Русь" Братко В.І. надати
відомості про майно, що належить на
парві власності АБ "Київська Русь". Як
вбачається з наявних матеріалів,
відповіді на вказані запити не
надходили.

28.09.2012 у відповідності до отримання
відділом інформації від Державної
служби України встанволено наявність
відкритих рахунків боржника.

З матеріалів справи слідує, що 27.09.2013
державним виконавцем направлено
вимогу про сплату боргу, однак у
вказаний строк боржником виконавчий
документ не виконано.

Також, відомо, що 15.06.2013 згідно
відповіді, яка надійшла з УДАІ України
у м. Києві, за боржником зареєєстровані
транспортні засоби: автомобіль марки
Hyundai, автомобіль марки Chevrolet.

18.10.2013 державним виконавцем направлено
вимогу про сплату боргу.

Як відомо, 02.04.2014 державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. У вказаній постанові
зазначено, що борг у семиденний строк з
моменту винечення постанови про
відкриття виконавчого провадження
боржником не сплачений, у звязку із чим
накладається арешт на все майно
боржника в межах суми боргу. У
відповідності до вказаної постанови
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику в межах суми
звернення стягнення 357 003,59 грн.;
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
в межах суми боргу.

04.04.2014 державним виконавцем направлено
платіжні вимоги до установ банків, в
яких відкриті рахунки боржника.

Згідно з п.5 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 13.04.2012 листом №1009/1 Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві було повідомлено
боржника про відкриття виконавчого
провадження, тобто у відповідності
норм чинного законодавства вказаний
лист було направлено на наступний
робочий день після відкриття
виконавчого провадження.

З огляду на викладене, твердження
заявника про неналежне повідомлення
боржника про відкриття виконавчого
провадження є необгрунтованими, та
такими, що спростовуються наявними
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем (ст. 52 Закону
України "Про виконавче провадження").

Арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема шляхом винесення постанови про
арешт коштів боржника та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що
27.09.2013 Відділом державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у м. Києві було
направлено на адресу АК "Київська Русь"
вимогу №731/1, відповідно до якої
державний виконавець повідомив, що у
разі несплати боргу, на майно боржника
буде накладено арешт та заборона на
його відчуження.

Однак, у встановлений чинним
законодавством строк боржником не було
сплачено борг, на підставі чого
державним виконавцем було винесено
постанову про накладення арешту на
майно боржника, з дотриманням Закону
України "Про виконавче провадження".

Врахувуючи викладене, державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
були здійснені всі передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження" заходи по примусовому
виконанню Наказу Господарського суду
міста Києва №13/61 від 27.09.2014, отже у суду
не має підстав для задоволення скарги
стягувача на визнання неправомірними
дій державного виконавця стосовно
накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, враховуючи, що державним
виконавцем вчинялись всі необхідні дії
з метою виконання виконавчого листа,
суд не вбачає порушень чи протиправних
дій з боку Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
у винесенні постанови від 02.04.2014 про
арешт майна боржника.

За таких обставин, підстави для
визнання незаконними дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
по винесенню постанови про арешт майна
боржника від 02.04.2014, а також визнання
такої постанови незаконної та її
скасування у суду відсутні.

З огляду на викладене, також не
підлягають задоволенню вимоги
заявника про зупинення стягнення на
підставі постанови державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві від 02.04.2014 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Щодо твердження заявника про
правонаступництво Публічного
акціонерного товарситва "Банк
"Київська Русь" суд зазначає наступне.

У Інформаційному листі «Про деякі
питання, порушені у доповідних
записках господарських судів України у
першому півріччі 2009 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України» від
29.09.2009р. N 01-08/530 Вищий господарський суд
України на запитання: «Яким чином має
процесуально оформлюватися заміна
сторони у виконавчому провадженні?»
довів Господарським судам України те,
що відповідно до статті 25 ГПК у разі
вибуття однієї з сторін у спірному або
встановленому рішенням господарського
суду правовідношенні внаслідок
реорганізації підприємства чи
організації господарський суд
здійснює заміну цієї сторони її
правонаступником, вказуючи про це в
рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в
процесі до вступу правонаступника, є
обов'язковими для нього в такій же мірі,
в якій вони були б обов'язковими для
особи, яку він замінив;
правонаступництво можливе на будь-якій
стадії судового процесу. Згідно з
частиною п'ятою статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
вибуття однієї з сторін державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право
звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником; для
правонаступника усі дії, вчинені до
його вступу у виконавче провадження,
обов'язкові тією мірою, в якій вони були
б обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив. З урахуванням
наведених законодавчих приписів
заміна однієї з сторін у виконавчому
провадження її правонаступником
здійснюється господарським судом
шляхом винесення відповідної ухвали;
новий наказ при цьому не видається.

За викладеного в інформаційному листі N
01-08/530 випливає, що правонаступництво
можливе на будь-якій стадії судового
процесу.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

В питаннях звернення особи до суду із
заявою про заміну сторони визначає
встановлення обставин правонаступника
такої особи, що, в свою чергу,
кореспондує до ст. 25
Господарського процесуального кодексу
України, яка виокремлює випадки
процесуального правонаступництва на
будь-якій стадії судового процесу.

З положень ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 8
Закону України «Про виконавче
провадження» по суті випливає, що
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу за наявності
підтвердження факту правонаступництва
відповідними доказами, обов'язок
доказування чого лежить на особі, яка
звертається до суду з відповідною
заявою, а саме: або на державному
виконавцеві або на стороні або на
заінтересованій не те стороні.

Таким чином, звернення державного
виконавця до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником не є його
обов'язком, та не є підставою для
визнання незаконною спірної постанови.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, жодна із заінтересованих
сторін виконавчого провадження не
зверталась до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником, з огляду
на що твердження скаржника є
безпідставними та необгрунтованими.

У відповідності до п. 9.13. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 17.10.12 р. № 9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України», за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Враховуючи вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про
відмову у визнанні дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
незаконними, а також про відмову у
скасуванні постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
від 10.04.2014 про розшук майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 86,1212 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва -

У Х В А Л И В:

1.У задоволенні скарги №2246/16 від 07.04.2014
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
- відмовити.

2. Примірники даної ухвали направити
сторонам та органам державної
виконавчої служби.

Суддя
Ю.В. Цюкало