ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
Справа № 915/702/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробнича

компанія «Ірлен»

54025, м. Миколаїв, пров. Парусний, 11-А/1

відповідач: Маринівський
професійний аграрний ліцей

56425, Миколаївська область, Доманівський
район, с. Маринівка, вул.

Радгоспна, 8

про: стягнення заборгованості в сумі 84
125,92 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Погребняк О.В., за
довіреністю;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 20.05.14 р. звернувся до
господарського суду з позовом стягнути
з відповідача суму заборгованості в
розмірі 84 125,92 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі
умов наступних договорів: № 111 від
11.04.2013 р., № 112 від 12.04.2013 р., № 113 від 12.04.2013
р.; видаткових накладних № 193 від 03.04.13
р., № 456 від 07.05.13 р., № 325 від 16.04.13 р.;
довіреностей № 35 від 03.04.13 р., № 51 від
07.05.13 р., № 44 від 16.04.13 р.; норм ст.ст. 638, 629,
526, 525 Цивільного кодексу України та
мотивовані тим, що відповідач в
порушення приписів закону та умов
договорів свої зобов'язання не виконав,
за отриманий товар на суму 84 125,92 грн. не
розрахувався.

Відповідач у відзиві зазначає, що на
даний час заборгованість між сторонами
відсутня. Своєї вини ліцей по даному
позову не вбачає, вважає, що стягнення
судового збору в розмірі 1827,00 грн. слід
покласти на Управління Державної
казначейської служби України у
Доманівському районі, оскільки
Маринівським професійним аграрним
ліцеєм були надані платіжні доручення
№768 від 06.11.2013 року на суму 41518,00 грн., №769
від 06.11.2013 р. на суму 27559,92 грн., та №770 від
06.11.2013 р. на суму 15048,00 грн. в державне
казначейство в Доманівському районі. В
зв'язку з непроплатою казначейських
рахунків, кошти не були перераховані
ТОВ НВК «ІРЛЕН». Виписка УДКСУ в
Доманівському районі показує
розрахунки, що на 27.12.2013 року останній
день платежів в 2013 році на рахунках
Маринівського ПАЛ залишок становив
170,956,72 грн. В 2014 році була проведена
перереєстрація платіжних доручень, які
були направлені в казначейство - №21 від
23 січня 2014 року на суму 15048,00грн., №22 від
23 січня 2014 року на суму 27559,92 грн. та №23
від 23 січня 2014 року на суму 41518,00 грн.
Відповідно до проплат, платіжне
доручення №21 від 23.01.2014 року оплачено
07.05.2014 року, доручення №22 від 23.01.2014 року
оплачено 30.04.2014 року, доручення №23 від
23.01.2014 року оплачено 28.05.2014 року.

24.06.14 р. суд в судовому засіданні
оголошував перерву до 10.07.14 р.

10.07.2014 р. за результатами розгляду
справи, суд на підставі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
вислухавши представника позивача, суд -

встановив:

1) 11 квітня 2013 року між сторонами був
укладений договір № 111, згідно з
предметом якого позивач (продавець)
зобов'язався передати у строк,
встановлений у договорі, товар у
власність відповідачу (покупцю), а
останній зобов'язався прийняти і
сплатити за цей товар певну грошову
суму на умовах цього договору.

Загальна сума договору склала 68 839,00
грн.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 та 3.3 цього
договору постачальник зобов'язаний
передати покупцю визначений у п. 1.1
цього договору товар протягом 3-денного
строку з дня отримання письмової
заявки покупця. Покупець зобов'язаний
здійснити оплату не пізніше 7
банківських днів з моменту отримання
товару, рахунку та накладної
(рахунку-фактури) за умови наявності
бюджетного фінансування на ці цілі.
Покупець зобов'язаний здійснювати
оплату товару за цінами зазначеними в
накладній.

Договір був укладений на термін з дати
підписання до 31.12.2013 р. (п. 7.1 договору).

Також: 12.04.2013 р. між сторонами був
укладений договір № 112 (за аналогічними
умовами як у договорі № 111 від 11.04.13 р.),
але на загальну суму договору - 15048,00
грн.;

12.04.2013 р. між сторонами був укладений
договір № 113 (за аналогічними умовами
як у договорі № 111 від 11.04.13 р.), але на
загальну суму договору - 27 559,92 грн.

Спірні відносини, які виникли між
сторонами, регулюються положеннями
діючого законодавства про поставку.

Так, відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов вищенаведених
договорів позивач поставив, а
відповідач прийняв у власність товар
на загальну суму 111 446,92 грн.:

1) За видатковою накладною № 193 від
03.04.2013 р. - на суму 68 839,00 грн., рахунок 228
від 03.04.13 р.;

2) За видатковою накладною № 456 від
07.05.2013 р. - на суму 15 048,00 грн., рахунок 268
від 12.04.13 р.;

3) За видатковою накладною № 325 від
16.04.2013 р. - на суму 27 559,92 грн., рахунок 269
від 12.04.13 р.

Відповідач вказаний факт поставки в
судовому засіданні не заперечив,
отриманий товар у власність на вказану
суму не спростував.

При цьому відповідач стверджує, що
Маринівським професійним аграрним
ліцеєм були надані платіжні доручення
№ 768 від 06.11.13 р. на суму 41518,00 грн., № 769
від 06.11.13 р. на суму 27559,92 грн. та № 770 від
06.11.13 р. на суму 15048,00 грн. в Управління
Державної казначейської служби
України у Доманівському районі для
проведення оплати з позивачем, але в
зв'язку з непроплатою казначейських
рахунків, кошти не були перераховані
ТОВ НВК «Ірлен».

Відповідач вважає, що здійснив всі
необхідні дії для погашення
заборгованості та на теперішній час
заборгованість між ним та позивачем по
спірним правовідносинам відсутня.

За даними позивача, відповідач
частково розрахувався за поставлений
товар, всього на суму 27 321,00 грн., про що
свідчить виписка по рахунку.

Отже, заборгованість відповідача
перед позивачем за розрахунком
останнього на день подання позову до
суду складала 84 125,92 грн. (111446,92-27321,00).

Дослідивши докази, які містяться в
матеріалах даної господарської справи,
оцінивши їх у відповідності з вимогами
ст. 43 ГПК України, проаналізувавши
обставини, які були з'ясовані в період
розгляду справи, суд дійшов висновків
про часткове задоволення заявленних
позовних вимог з наступних підстав:

За правилами ст. ст. 525, 526 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач на виконання взятих на себе
господарських зобов'язань повинен був
здійснити оплату за отриманий від
позивача товар протягом 7 банківських
днів за умови наявності бюджетного
фінансування на ці цілі.

За правилами ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідач не надав суду належних
доказів, які свідчать про відсутність
бюджетного фінансування для вчасного
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів частин 1,2 ст. 614
ЦК України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З наданих суду позивачем копій
банківських виписок вбачається, що
відповідач по спірним відносинам
здійснив наступні оплати:

30.04.14 р. проплата на суму 27 559,92 грн.
(виписка по рахунку № 4 від 30.04.14
р.);

07.05.14 р. проплата на суму 15 048,00 грн.
(виписка по рахунку № 4 від 07.05.14
р.);

28.05.14 р. проплата на суму 41 518,00 грн.
(виписка по рахунку № 4 від 28.05.14
р.).

Судом перевірено вищевказані оплати,
та встановлено що фактично на день
прийняття рішення по даній справі
заборгованість відповідача перед
позивачем в розмірі 84 125,92 грн. відсутня
(84125,92-41518,00-27559,92-15048,00).

Отже, як вбачається з наданих
документів, сплата частини
заборгованості в сумі 42 607,92 грн. була
проведена відповідачем 30.04.14 р. та 07.05.14
р., про що свідчить банківська виписка,
позов же був скерований позивачем до
суду 20.05.2014 року, таким чином суд в
задоволенні цієї частині позовних
вимог позивачу відмовляє, оскільки на
день звернення останнього з позовом до
суду борг відповідача в розмірі 42 607,92
грн. вже не існував.

Але, борг в сумі 41 518,00 грн. був
сплачений відповідачем 28.05.14 р., тобто
вже після звернення позивача з даним
позовом до суду, тому суд в цій частині
позову провадження по справі припиняє,
в в'язку з відсутністю предмету спору.
Судові ж витрати, суд покладає на
відповідача.

Так, за приписами п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: відсутній
предмет спору.

Таким чином, беручи до уваги
вищенаведене, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову в частині
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 42 607,92 грн. -
відмовити позивачу.

2. В частині стягнення
заборгованості в розмірі 41 518,00 грн. -
провадження припинити.

3. Стягнути з Маринівського
професійного аграрного ліцею (56425,
Миколаївська область, Доманівський
район, с. Маринівка, вул. Радгоспна, 8,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
Науково-виробнича компанія «Ірлен»
(54025, м. Миколаїв, пров. Парусний, 11-А/1,
) - 1827,00 грн. судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Повне рішення складено 15 липня 2014 року.

Суддя
О.Г.Смородінова