ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 5006/17/99/2012 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого,
(доповідач) Вовка І.В., Нєсвєтової
Н.М.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постанову та на
ухвалуДонецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року
господарського суду Донецької області
від 17.03.2014 рокуу справі господарського
судуДонецької областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доКомунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
"Донецькміськтепломережа"простягнення
суми основного боргу в сумі 85 577 189,45
грн., інфляційних втрат в сумі 696 023,11
грн., 3% річних в сумі 1 716 771,23 грн., пені в
сумі 6 446 610,76 грн. та 7% штрафу в сумі 6 245
510,64 грн. в засіданні взяли участь
представники:

- позивача:Бернацька О.В.,-
відповідача:не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 29.01.2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") задоволено
частково. Провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
сумі 85 577 189,45 грн. припинено на підставі
п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Стягнуто з
Комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
"Донецькміськтепломережа" (надалі - ККП
ДМР "Донецькміськтепломережа") на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 1 320
045,06 грн. - пені, 1 249 102,13 грн. - штрафу, 2 563
356,26 грн. - 3% річних та 63 935,78 грн. -
судового збору. В іншій частині в
позові відмовлено. Виконання вказаного
рішення було відстрочено до 01.05.2013 року.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 02.04.2013 року
рішення місцевого господарського суду
від 29.01.2013 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У березні 2014 року ККП ДМР
"Донецькміськтепломережа" звернулось
до господарського суду Донецької
області із заявою про відстрочку
виконання рішення суду, згідно з якої
відповідач просив суд відстрочити
виконання рішення господарського суду
Донецької області від 29.01.2013 року до
31.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 17.03.2014 року заяву ККП ДМР
"Донецькміськтепломережа" задоволено
та відстрочено виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 08.07.2013 року по даній справі до 01.01.2015
року.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року
ухвалу місцевого господарського суду
від 17.03.2014 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішення, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року та
ухвалу господарського суду Донецької
області від 17.03.2014 року скасувати і
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заяви про відстрочку
виконання рішення господарського суду
Донецької області від 29.01.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що суди попередніх
інстанцій не надали належної оцінки
фінансовому стану позивача та порушили
принципи об'єктивності та
неупередженості судового процесу.

Також, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
зазначає, що невчасне виконання
контрагентами своїх зобов'язань перед
позивачем, в тому числі за судовими
рішеннями, збільшить ризик невчасних
розрахунків позивача за
зовнішньоекономічними контрактами за
поставлений природний газ та збільшить
можливі фінансові втрати позивача та
позбавить можливості залучати
комерційні кредити для розрахунків з
постачальниками природного газу.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Зазначена стаття не обмежує право
господарського суду певними
обставинами, при наявності яких,
господарський суд може відстрочити чи
розстрочити виконання прийнятого ним
рішення, проте, визначальним фактором
при наданні відстрочки чи розстрочки є
винятковість цих випадків, що
обумовлюють об`єктивні ускладнення при
виконанні судового рішення або
наявність яких робить його виконання
неможливим.

Підставою для відстрочки чи розстрочки
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, але
перш за все повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Надаючи відстрочку, суди виходили з
того, що підприємство відповідача є
стратегічно значимим об'єктом для
життєдіяльності міста, оскільки
основним видом його діяльності є
надання послуг по теплопостачанню, а
основними споживачами підприємства є
населення, великі та інші підприємства,
установи, організації та органи
державної влади і самоврядування, що
фінансуються з державного бюджету.
Також, суди першої та апеляційної
інстанції зазначили, що ККП ДМР
"Донецькміськтепломережа" є збитковим
підприємством, оскільки станом на
01.02.2014 року кредиторська
заборгованість підприємства складає 797
396,40 грн., а дебіторська заборгованість -
229 204,10 грн.

Господарський суд Донецької області, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції встановив, що
аналіз фінансово - економічних даних
бухгалтерського обліку свідчить про
те, що ККП ДМР
"Донецькміськтепломережа" не має в
своєму розпорядженні матеріальних
ресурсів та джерел для оплати
стягнутого боргу.

Колегія суддів погоджується з
висновками попередніх судових
інстанцій, що скрутний матеріальний
стан боржника виник з об'єктивних
причин, а саме, у зв'язку з несвоєчасною
сплатою населенням та бюджетними
установами заборгованості за спожиту
енергію через швидкоплинні інфляційні
процеси.

Таким чином, враховуючи приписи статті
121 ГПК України, а також наведені у заяві
обставини, зокрема відсутність
грошових коштів на рахунках
відповідача та невідповідність
тарифів на послуги теплопостачання,
водовідведення та водопостачання їх
собівартості, колегія суддів
погоджується з висновками попередніх
інстанцій про надання відстрочки
виконання рішення суду до 01.01.2015 року,
оскільки вказані відповідачем
обставини є винятковими обставинами в
розумінні статті 121 ГПК України з якими
законодавець пов'язує можливість
відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до приписів ст. 1117 ГПК
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи зазначене, оскаржувані
рішення є такими, що прийняті на
підставі повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи, з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, судова колегія не вбачає
підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо доводів, викладених у касаційній
скарзі, то вони не приймаються судом до
уваги, оскільки не спростовують
висновків суду, покладених в основу
оскаржуваних судових рішень, а лише
зводяться до переоцінки досліджених
судами доказів та встановлених
обставин справи, що не віднесено до
компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року та
ухвалу господарського суду Донецької
області від 17.03.2014 року у справі
№5006/17/99/2012 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
І.В.Вовк

Н.М.Нєсвєтова