ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 р.
Справа № 914/1733/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Август-Україна», м.
Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен», м. Львів,

про стягнення 494' 319,44 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Гелеш Г.

Представники:

від позивача: Єдноралюк О.І.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Август-Україна» подано позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен» про
стягнення 494' 319,44 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 03.06.2014р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду.

У судовому засіданні 17.07.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, просив їх задоволити.
Зокрема, зазначив, що позивач згідно
договору поставив відповідачу товар,
однак останній повністю не оплатив
отриманого товару.

У судові засіданні 03.06.2014р., 08.07.2014р. та
17.07.2014р. відповідач участі повноважного
представника не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового засідання, вимог
ухвал суду не виконав, відзиву на
позовну заяву не подав, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача у порядку ст.75
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

07.06.2013 р. між ТзОВ «Август-Україна»
(постачальник, позивач по справі) та
ТзОВ -«Габен» (покупець, відповідач по
справі) було укладено договір поставки
на умовах відстрочення кінцевого
розрахунку №87П-01 (надалі по тексту -
договір) за умовами якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і оплатити його ціну (п.1.1 договору).
Найменування товару, його кількість,
ціна за одиницю, строки поставки,
порядок та строки оплати, інші умови
погоджені сторонами - визначені крім
тексту договору, також у додатках
(специфіаціях), які є невід'ємними
частинами договору (п.1.2 договору). Ціна
товару вказана у додатках. Сторони
встановлюють ціну договору в гривнях
та встановлюють її еквівалент в
доларах США (п.2.1 договору). Ціна товару
сплачується покупцем наступним чином:
10% - протягом 5 банківських днів від дня
укладення договору, проте не пізніше
ніж за один день до дати відвантаження
товару; 90% - до 01.11.2013р. (п.2.3 договору).
Зобов'язання за договором існують та
підлягають до сплати в грошовій
одиниці України (п.2.4 договору).

07.06.2013 р. сторони підписали додаток №1
до договору, у якому визначили перелік
товару, його кількість та вартість, а
також порядок оплати: 10% - протягом 5
банківських днів від дня укладення
договору, проте не пізніше ніж за один
день до дати відвантаження товару; 90% -
до 01.11.2013р.

10.06.2013р. позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 554' 799,38 грн., що
підтверджується копією видаткової
накладної №1219 від 10.06.2013р. та
довіреності №100/155 від 10.06.2013р.

Відповідач здійснив часткову оплату
отриманого товару - 60'479,94 грн.
Неоплаченою залишилася сума 494'319,44 грн.
Докази погашення даної заборгованості
у матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

У силу статті 610, частини першої статті
612 ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Сторонами обумовлено строк оплати
поставленого товару, однак відповідач
порушив свої зобов'язання та не оплатив
отриманий товар, а тому вимога про
стягнення 494'319,44 грн. основної
заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно з ст.4-3, ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи. Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК
України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з
мотивів неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача,
оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 193 Господарського кодексу України,
ст.ст.11, 509, 610, 612, 625, 692, 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст.3, 4-3, 12, 33, 34, 44, 49,
75, 82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен» (79012, м.Львів,
вул.Бой-Желинського, буд.10, кв.12
ідентифікаційний ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Август-Україна» (03040,
м.Київ, вул.Васильківська, буд.1, корп.2,
ідентифікаційний ) 494'
319,44 грн. - основного боргу та 9' 886,39 грн. -
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

У судовому засіданні 17.07.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 18.07.2014р.

Суддя
Яворський Б.І.