м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13177/14 17.07.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Альфа-Страхування»

До Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія»

Про стягнення 49 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Голоднюк О.Г. - по дов.
№ 1052 від 10.12.2013

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа-Страхування» про
стягнення з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» 49 000,00 грн. виплаченого
страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 120.0455027.074 від
20.03.2013 внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
(надалі - ДТП) виплачено страхове
відшкодування автомобіля марки Audi,
державний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України отримано право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду. Відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля марки ВАЗ, державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, яким
скоєно ДТП, застрахована відповідачем
на підставі договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс № АС/1597706),
а тому позивач вказує, що обов'язок з
відшкодування збитків покладається на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/13177/14 та призначено її до
розгляду на 17.07.2014.

Позивач в судовому засіданні 17.07.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 17.07.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 04.07.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
від 04.07.2014 було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Костянтинівська, 56, офіс 13,
яка згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців є місцезнаходженням
відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 04.07.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 09.07.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 17.07.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Центрального районного
суду м. Миколаєва від 22.11.2013 у справі №
490/13125/13-п вбачається, що 20.10.2013 приблизно
о 08 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 керуючи
транспортним засобом марки ВАЗ 2109,
державний номер НОМЕР_2, рухався по вул.
Дзержинського в м. Миколаєві та на
регульованому перехресті з пр. Леніна
виконуючи маневр повороту ліворуч, в
порушення вимог п. 10.1., п. 10.4. Правил
дорожнього руху України, не впевнився в
безпеці свого маневру, не пропустив та
допустив зіткнення із рухаючимся в
зустрічному напрямку по вул.
Дзержинського автомобілем марки Audi,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано
винним за вчинене правопорушення
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено адміністративне стягнення в
розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль марки Audi, державний номер
НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований
у Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія
«Альфа-Страхування» на підставі
договору добровільного страхування
ризиків, пов'язаних з експлуатацією
наземного транспортного засобу №
120.0455027.074 від 20.03.2013.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» звіт
про оцінку майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до звіту № 150/13 від 18.10.2013
матеріальний збиток завданий
власникові автомобіля Audi, державний
номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження
при ДТП складає 74 375,12 грн.

Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
(далі - кваліфікаційне свідоцтво) є
документом, який підтверджує достатній
фаховий рівень підготовки оцінювача за
програмою базової підготовки для
самостійного проведення оцінки майна.
Форми кваліфікаційних свідоцтв
оцінювача встановлюються Фондом
державного майна України.

Кваліфікаційне свідоцтво видається
Фондом державного майна України
спільно з навчальним закладом, на базі
якого проводилася підготовка та
складався кваліфікаційний іспит, на
підставі відповідного рішення
Екзаменаційної комісії.

Відповідно до ст. 18 Закону сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання (далі -
сертифікат) є документом, що засвідчує
право суб'єкта оціночної діяльності на
внесення його до Державного реєстру
суб'єктів оціночної діяльності, які
здійснюють оціночну діяльність у формі
практичної діяльності з оцінки майна
та які визнані суб'єктами оціночної
діяльності за напрямами оцінки майна,
що в ньому зазначені.

Рішення про видачу сертифіката
приймається Фондом державного майна
України (стаття 19 Закону).

Звіт № 150/13 від 18.10.2013 здійснений
оцінщиком ОСОБА_4, який має достатній
фаховий рівень оцінювача, який у
встановленому законодавством порядку
має відповідні свідоцтва, сертифікат
та посвідчення (знаходяться в
матеріалах справи).

На підставі договору добровільного
страхування позивачем було складено
страховий акт № 3829.206.13.01.01 від 24.10.2013, а
також розраховано суму страхового
відшкодування.

Вказаним страховим актом позивачем
визнано подію страховою та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
загальному розмірі 71 287,19 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Кошти в розмірі 71 287,19 грн. були
перераховані позивачем згідно
платіжного доручення № 23011 від 01.11.2013.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 71 287,19 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність
транспортного засобу марки ВАЗ 2109,
державний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю Audi, державний номер
НОМЕР_1, застрахована у Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/1597706 (діючий на 20.10.2013).

Відповідно до умов договору (полісу)
АС/1597706 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки ВАЗ 2109, державний
номер НОМЕР_2.

З інформації наданої Моторним
(транспортним) страховим бюро України,
вказаним договором ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну визначено в розмірі 50 000,00 грн.,
розмір франшизи встановлено в сумі 1
000,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право регресу до винної у ДТП
особи, оскільки відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу ВАЗ 2109, державний
номер НОМЕР_2, застрахована у
відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/1597706, то відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП
вищевказаним водієм власнику
автотранспортного засобу покладається
на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АС/1597706 розмір
франшизи встановлено в сумі 1 000,00 грн.,
тому страхове відшкодування підлягає
зменшено на цю суму.

В матеріалах справи наявна регресна
вимога претензія (регресна вимога) №
3829/2013 від 07.04.2014 про сплату страхового
відшкодування в сумі 50 000,00 грн. Дана
вимога отримана відповідачем 16.04.2014, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Отримавши зазначену вище вимогу,
відповідач суми страхового
відшкодування не виплатив.

Оскільки, умовами полісу АС/1597706 розмір
франшизи встановлено в розмірі 1 000,00
грн., страхове відшкодування позивачем
при зверненні з позовом до суду
зменшено на цю суму.

Розглядаючи спір по суті, суд також
зазначає, що частиною п'ятою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

З огляду на те, що, відповідач не довів
факт того, що шкоду транспортному
засобу Audi, державний номер НОМЕР_1 було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу його водія, вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
страхового відшкодування підлягають
задоволенню в розмірі 49 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позові
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Альфа-Страхування» обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» (м. Київ,
вул. Костянтинівська, 56, офіс 13, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа-Страхування» (м. Київ,
просп. Московський, 9, )
суму страхового відшкодування в
розмірі 49 000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00
коп., 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Повне рішення складено 18.07.2014.

Суддя В.В.Сівакова