ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.07.2014 Справа № 920/958/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕНЕРГОСТРОЙІНВЕСТ»,
м. Київ,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сумський
завод гумовотехнічних виробів», м.
Суми,

про стягнення 48391 грн. 90 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: Пуппо В.І.,
довіреність б/н від 21.05.2014 року,

від відповідача: не з'явився.

У засіданні брали участь: секретар
судового засідання - Т.Д. Бублик.

Суть спору: Позивач просить суд
стягнути з відповідача 44145 грн. боргу,
1100 грн. 05 коп. 3% річних, 3146 грн. 85 коп.
інфляційних втрат за неналежне
виконання відповідачем укладених між
сторонами правочинів у формі накладних
№ 1063 від 06.08.2013 року, № 1176 від 27.08.2013
року.

Представник позивач в судовому
засіданні пояснив, що наполягає на
задоволенні заявлених вимог.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
подав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Відповідач подав клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату.

Суд вважає, що вищезазначене
клопотання не підлягає задоволенню,
оскільки:

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року факт неможливості
прибути в судове засідання та
неможливість розгляду справи без
участі представника сторони підлягає
доведенню на загальних підставах,
відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи недоведеність факту
неможливості прибути в судове
засідання, суд відмовляє в клопотанні
про відкладення розгляду справи.

Отже, так як відповідач в судове
засідання не з'явився та відзив на
позовну заяву не подав, то відповідно
до ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами відбулись господарські
відносини щодо поставки товару.

06.08.2013 року та 27.08.2013 року позивач
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 59145 грн.

Вищезазначене підтверджується
підписаним уповноваженими
представниками сторін видатковими
накладними № 1063 від 06.08.2013 року,
№ 1176 від 27.08.2013 року, а також
довіреністю на отримання товару
відповідачем № 630/1 від 06.08.2013 року, № 716/1
від 27.08.2013 року.

Як зазначає позивач, відповідач
частково сплатив за поставлений товар,
а саме сплатив 15000 грн.

Позивач звертався до відповідача з
претензією, яка була отримана
відповідачем 14.05.2014 року.

Однак, заборгованість в розмірі 44145
грн. 00 коп. відповідач не сплатив, чим
змусив позивача звернутись до суду.

Відповідно ст. 202 Цивільного кодексу
України двостороннім правочином є
погоджена дія двох осіб, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 208 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин між
юридичними особами належить вчиняти у
письмовій формі, яка вважається
дотриманою, згідно з ст. 207 Цивільного
кодексу України, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах.

Сторони фактично вчинили правочин, а
саме позивач поставив, а відповідач
прийняв товар на суму 59145 грн., згідно
видаткової накладної № 1063 та № 1176, які
підписані уповноваженими
представниками сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Фактично між сторонами відбулись
відносини, щодо поставки товару, до
яких застосовуються положення про
купівлю-продаж, а відповідно до ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити за товар після
його прийняття.

Суд дійшов висновку, що заборгованість
відповідача перед позивачем у розмірі
44145 грн. 00 коп., підтверджується
матеріалами справи, відповідач ні
аргументованого відзиву, ні доказів
сплати боргу не надав, а тому вимога про
стягнення з відповідача
вищезазначеної суми є правомірною,
обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 3 % річних в розмірі 1100 грн.
05 коп. та 3146 грн. 85 коп. інфляційних
втрат, за загальний період з 07.08.2013 року
по 26.05.2014 року, які розраховані окремо
по кожному факту поставки та з
урахуванням часткових проплат боргу
відповідачем.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення відповідачем
строків виконання зобов'язань, суд
вважає, що вимога про стягнення з
відповідача 3 % річних в розмірі 1100 грн.
05 коп. та 3146 грн. 85 коп. інфляційних
втрат, за загальний період з 07.08.2013 року
по 26.05.2014 року є правомірною,
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 5000 грн. адвокатських
витрат.

Суд дійшов висновку, що вимога про
стягнення з відповідача 5000 грн.
адвокатських витрат підлягає
задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 року витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Між позивачем та адвокатським бюром
«Лихопьок Д.П.» був укладений 21 лютого
2014 року договір про надання правової
допомоги.

Додатком № 1 до вищезазначеного
договору було визначено зміст правової
допомоги, а додатком № 3 були
встановлені тарифи (ціна) за послуги.

За фактом надання послуг з
правової допомоги за позовом до
відповідача була проведена
калькуляція наданих послуг і між
сторонами був підписаний акт надання
послуг правової допомоги на 5000 грн.

Крім того, довідкою адвокатського бюро
від 20.06.2014 року підтверджено, що Пуппо
В.В. перебуває у трудових відносинах з
адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.».

Платіжним дорученням № 96 від
26.05.2014 року позивач сплатив 5000 грн. на
рахунок адвокатського бюро «Лихопьок
Д.П.».

Враховуючи задоволення позовних
вимог, витрати на адвокатські послуги в
розмірі 5000 грн. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
понесені позивачем покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумський завод
гумовотехнічних виробів» (вул.
Прикордонна, буд. 47, м. Суми, 40007, код
33813854) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕНЕРГОСТРОЙСЕРВІС»
(вул. Хмельницька, 10, оф. 8, м. Київ, 03115,
код 34834367) 44145 грн. боргу, 1100 грн. 05 коп. 3%
річних, 3146 грн. 85 коп. інфляційних втрат,
1827 грн. судового збору, 5000 грн. витрат на
адвокатські послуги.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2014 року.

Суддя О.Ю. Резніченко