ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Справа № 911/572/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу ТОВ
"Континент-Інтер"на постановувід 27.05.2014
р. Київського апеляційного
господарського у справі№911/572/14
господарського суду Київської
областіза позовомТОВ
"Чернігівторг"доТОВ
"Континент-Інтер"простягнення 78 230,89
грн.за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Мікульський К.В., дов. від
08.01.2013 №1674;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 30.04.2014 (суддя А.
Лопатін), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 (судді М.
Чорногуз, О. Агрикова, В. Суховий) позов
задоволено, стягнуто з ТОВ
"Континент-Інтер" на користь ТОВ
"Чернігівторг" 60109,99 коп. - основного
боргу, 2513,39 коп. - пені, 580,01 коп. - 3 %
річних, 15027,50 коп. - штрафу та 1827,00 коп.
судового збору.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовими актами, ТОВ "Континент-Інтер", -
відповідач у справі, ? звернулося із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 30.04.2014 та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014. Справу
направити на новий розгляд до
господарського суду Київської області.
Вважає, що судами неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, а саме: ст.ст. 207,
208 ЦК України.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

07.10.2013 р. між ТОВ "Чернігівторг"
(постачальник, позивач) та ТОВ
"Континент-Інтер" (покупець, відповідач)
укладено договір поставки №748,
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується поставити (передати) у
власність покупцеві товар (партію
товару), в асортименті, кількості та за
цінами зазначеними у видаткових
накладних, що засвідчують
передачу-приймання товару від
постачальника до покупця та є
невід'ємними частинами договору, а
покупець зобов'язується у порядку та на
умовах даного договору прийняти та
оплатити поставлений товар (п. 1.1.
договору).

Згідно пункту 1.2. договору, предметом
поставки є товари з найменуванням,
зазначеним у додатку до договору і
визначені родовими ознаками.

В пункті 2.1 договору сторони погодили,
що передача товару від постачальника
покупцю здійснюється за видатковою
накладною, в якій сторони зазначають
найменування товару, кількість, ціну
товару та загальну вартість товару, що
постачається. Дата, вказана
постачальником у видатковій накладній
є датою поставки товару
постачальником.

Поставка товару (партії товару)
вважається виконаною постачальником в
момент передачі товару уповноваженому
представнику покупця, що
підтверджується отриманою від
останнього довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей та його
підписом у видатковій накладній (п. 2.5.
договору).

Пунктом 5.2. договору сторонами
погоджено, що асортимент, кількість та
вартість товару (з урахуванням ПДВ),
остаточно узгоджується та
відображається сторонами у видатковій
накладній по кожній партії окремо.

Відповідно до п. 6.1. договору, покупець
зобов'язаний оплатити постачальнику
вартість (ціну) кожної партії товару не
пізніше трьох календарних днів з дати
поставки товару, шляхом безготівкового
або готівкового перерахування суми
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника.

Також між сторонами підписано Додаток
№ 1 до договору поставки № 748 в якому
погоджено перелік товарів, які можуть
бути предметом поставки за вказаним
договором (а.с. 11).

Позивач зазначає, що на виконання умов
вказаного договору він поставив, а ТОВ
"Континент-Інтер" прийняло товар на
загальну суму 90 109,99 грн. Отримання
відповідачем вказаного товару
підтверджується видатковою накладною
№ 40000959 від 21 жовтня 2013 року на суму 39
517,47 грн. (а.с. 13) та видатковою накладною
№ 40000320 від 14 жовтня 2013 року на суму 50
592,53 грн. (а.с. 14). Повноваження особи, яка
отримувала товар підтверджується
довіреністю № 54 від 14 жовтня 2013 року
(а.с. 12).

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати поставленого товару не виконав
в повному обсязі, сплативши тільки 30 000
грн., заборгованість в розмірі 60 109,99
грн. на час звернення з позовом
відповідачем не погашена.

Застосовуючи до спірних правовідносин
приписи ст.ст. 525, 526, 625, 629, 712 ЦК України
та ст. 193 ГК України суди дійшли
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Переглядаючи оскаржувані судові акти у
касаційному порядку колегія суддів
зазначає наступне.

За своєю правовою природою, договір
укладений між сторонами є договором
поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Судами встановлено, що на виконання
умов договору позивач поставив, а ТОВ
"Континент-Інтер" прийняло товар на
загальну суму 90 109,99 грн. Отримання
відповідачем вказаного товару
підтверджується видатковою накладною
№ 40000959 від 21 жовтня 2013 року на суму 39
517,47 грн. (а.с. 13) та видатковою накладною
№ 40000320 від 14 жовтня 2013 року на суму 50
592,53 грн. (а.с. 14). Повноваження особи, яка
отримувала товар підтверджується
довіреністю № 54 від 14 жовтня 2013 року
(а.с. 12).

Відтак, між позивачем та відповідачем
виникли договірні правовідносини,
відповідно до яких позивач
зобов'язався поставити відповідачу
товар, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався за нього розрахуватись.
Оскільки, відповідач не розрахувався
за поставлений товар у повному обсязі,
останній вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що судами встановлено
наявність часткової оплати боргу,
колегія суддів погоджується з
висновками судів про наявність підстав
для стягнення 60109,99 коп. - основного
боргу.

При цьому, колегія суддів відхиляє
доводи скаржника про те, що підпис
отримувача товару на видаткових
накладних печатка підприємства є
підробленими з огляду на те, що в
матеріалах справи відсутні докази
звернення директора ТОВ
"Континент-Інтер" до правоохоронних
органів з цього приводу. Також, колегія
суддів залишає поза увагою доводи
скаржника про те, що товар було
поставлено йому у меншій кількості, так
як при отриманні товару скаржник не був
позбавлений права скласти відповідний
акт.

Щодо стягнення пені, штрафу та 3% річних.

Так, боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас, приписами ст. 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Сторони погодили, що за порушення
терміну оплати вартості (ціни)
поставленого товару, встановленого у п.
6.1. договору постачальник має право
стягнути з покупця пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у період порушення винною
стороною грошового зобов'язання, від
суми боргу за кожен день просрочки (п.
7.3. договору). Пунктом 7.4. договору
поставки від 07.10.2013 року № 748
передбачено, що у разі порушення
грошових зобов'язань за договором
постачальник також має право стягнути
з покупця штраф у розмірі 25% (двадцять
п'ять відсотків) від вартості
поставлених, але не оплачених товарів.

Судами здійснено перерахунок пені та 3%
річних, та встановлено, що позивач
просить вказані штрафні санкції у
сумах менших, ніж це передбачено чинним
законодавством. Щодо розрахунку штрафу
у розмірі 25% від простроченої суми, то
судами встановлено, що результат
відповідного розрахунку позивача є
вірним.

Відтак, суди дійшли висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 60109,99 грн. -
основного боргу, 2513,39 грн. - пені, 580,01
грн. - 3% річних та 15027,50 грн. - штрафу,
загалом 78230,89 грн.

Так як суди встановили, що відповідач
прострочив виконання зобов'язання,
колегія суддів погоджується з
висновками судів про задоволення
позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що справа розглянута судами
відповідно встановленим обставинам
справи з правильним застосуванням до
них діючих норм матеріального права та
дотриманням вимог процесуального
права. Підстави для скасування
оскаржуваних рішення та постанови
відсутні. Доводи скаржника про
порушення судами ст.ст. 207, 208 ЦК України
колегією суддів до уваги не
приймаються. Так, вказаними нормами
врегульовано вимоги до письмової форми
правочинів. Між тим, предметом даного
спору є стягнення боргу за договором,
укладеним між сторонами, а не
встановлення відповідності вказаного
договору законодавству України.

Колегія суддів відхиляє доводи
скаржника про необхідність
призначення судової експертизи у даній
справі. За вимогами ст. 41 ГПК України
для роз'яснення питань, що виникають
при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Відтак, призначення
експертизи є правом суду, і можливе
лише за наявності підстав, визначених
ч.1 ст. 41 ГПК України. Такі підстави
апеляційним судом не встановлені, отже,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку та залишив клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи без задоволення.

Також, у касаційній скарзі ТОВ
"Континент-Інтер" просить суд надати
іншу правову оцінку наявним в
матеріалах справи доказам, що виходить
за межі компетенції Вищого
господарського суду України,
встановленої ст. 1117 ГПК України, а саме:
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Керуючись ст. ст. 1115 , 1117 , 1119 , 11111 ГПК
України ,? Вищий господарський суд
України, ?

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Континент-Інтер"
залишити без задоволення, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 у справі
№911/572/14 - без змін.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун