ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Справа № 910/21077/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.за участю
представників: позивачаКосар М.Є., дов.
від 07.07.2014відповідачаФедорців С.І., дов.
від 19.06.2014третя особане з'явився (про
час та місце судового засідання
повідомлений належно)розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Івано-Франківської
міської асоціації адвокатівна
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014у
справі№ 910/21077/13 Господарського суду
міста Києваза
позовомІвано-Франківської міської
асоціації
адвокатівдоІвано-Франківської
обласної радитретя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні
відповідачаАпеляційний суд
Івано-Франківської
областіпрозобов'язання укласти
договір

ВСТАНОВИВ:

31.10.2013 Івано-Франківська міська
асоціація адвокатів звернулася до
господарського суду з позовом про
зобов'язання Івано-Франківську міську
раду укласти з Івано-Франківською
міською асоціацією адвокатів договір
оренди частини нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 172,2
кв.м. по вул. Грюнвальдська, 11 в м.
Івано-Франківську в редакції
направленого відповідачу проекту
договору оренди нерухомого майна,
посилаючись на необхідність виконання
приписів частини 1 статті 17 Закону
України "Про оренду майна" в частині
мінімального строку, на який
укладається договір оренди, та на
положення укладеного договору оренди
щодо підстав та порядку його
продовження, порушення відповідачем
порядку повідомлення про намір
використати орендоване майно для
власних потреб, визначеного частиною 3
статті 17 Закону України "Про оренду
майна".

Відповідач відхилив позовні вимоги
повністю, вказавши на відсутність
передбачених законодавством підстав
для визначення зазначеного у позові
договору оренди як обов'язкового до
укладення.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 (судді: Трофименко Т.Ю. -
головуюча, Ващенко Т.М., Смирнова Ю.М.) у
позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 (судді:
Тищенко А.І., - головуючий, Михальська
Ю.Б., Отрюх Б.В.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з мотивів його законності та
обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, Івано-Франківська міська
асоціація адвокатів подала до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та постанову в даній справі,
прийнявши нове рішення про задоволення
позовних вимог. Касаційну скаргу
обґрунтовано доводами про порушення та
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме: господарські суди не надали
правової оцінки усім наведеним
позивачем підставам позову, а саме щодо
наявності передбачених законодавством
підстав для внесення змін до договору
оренди для приведення його положень
щодо строку дії у відповідність до
частини 1 статті 17 Закону України "Про
оренду майна", також не розглянули та не
дослідили обставини невиконання
відповідачем обов'язку продовжити
договір оренди на новий строк
відповідно до пункту 7.8 договору
оренди, порушення відповідачем частини
3 статті 17 Закону України "Про оренду
майна" щодо строку повідомлення про
намір використовувати орендоване
майно для власних потреб; суди не
застосували до договору оренди
положення частини 3 статті 179 та частини
1 статті 187 Господарського кодексу
України за змістом яких розглядаються
в судовому порядку спори щодо
укладення договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших встановлених законом випадках.

Відповідач у судовому засіданні та у
відзиві на касаційну скаргу заперечив
її доводи з мотивів законності та
обґрунтованості рішень господарських
судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
присутніх у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі фактичних
встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01 листопада
2010 року Івано-Франківською обласною
радою (орендодавець) та
Івано-Франківською міською асоціацією
адвокатів (орендар) укладено договір
оренди нерухомого майна, відповідно до
умов якого відповідач передав, а
позивач прийняв в строкове платне
користування частину приміщення
першого поверху загальною площею 172,2
кв.м., яке знаходиться за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11.
Пунктом 7.1. договору встановлено строк
дії договору з 01.11.2010 по 01.11.2012. Факт
передачі вищезазначеного приміщення
підтверджується актом
приймання-передачі від 01.11.2010, копія
якого знаходиться в матеріалах справи.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що
після закінчення дії цього договору, у
тому числі в разі його припинення у
зв'язку із відмовою орендодавця від
договору в порядку статті 782 ЦК України,
або у випадку іншого розірвання,
включаючи розірвання договору
внаслідок істотної зміни обставин ( ст.
652 ЦК України), набрання законної сили
рішенням суду про визнання цього
Договору недійсним, неукладеним або
про застосування наслідків нікчемної
угоди, Орендар повертає Орендодавцеві
Об'єкт оренди по акту
приймання-передачі у погоджений
Сторонами термін, але не пізніше як
протягом 20-ти календарних днів із дня
припинення дії Договору. Підпунктом 7.6.1
договору оренди також передбачено, що
договір припиняється у випадку
закінчення строку на який його було
укладено.

10.06.2011 Івано-Франківською обласною
радою було прийнято рішення № 166-6/2011
"Про порядок передачі в оренду майна
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст області", яким
врегульовано, зокрема, організаційні
відносини, пов'язані з передачею в
оренду (суборенду) майна спільної
власності територіальних громад сіл,
селищ, міст області. За змістом
зазначеного порядку ініціатива щодо
оренди майна може виходити від осіб,
які можуть бути орендодавцями;
пропозиції щодо оренди майна
погоджуються з органом, уповноваженим
управляти цим майном, який попередньо
узгоджує таку передачу з
балансоутримувачем майна.

Рішенням сесії Івано-Франківської
обласної ради від 30.12.2011 № 391-12/2011
приміщення "Будинку правосуддя", що
знаходиться за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11,
передано на баланс Апеляційного суду
Івано-Франківської області.

Судами також встановлено, що у
відповідь на звернення позивача № 303
від 19.09.2012 відповідач листом № 14-198/1227/215
від 08.10.2012 повідомив позивача про
закінчення дії договору оренди, а також
про передачу Будинку правосуддя на вул.
Грюнвальдській, 11, у м.
Івано-Франківську на виконання рішення
обласної ради від 30.12.2011 № 391-12/2011 на
баланс Апеляційного суду
Івано-Франківської області, у зв'язку
із чим Івано-Франківської міській
асоціації адвокатів необхідно подати
до обласної ради погодження
балансоутримувача щодо продовження
оренди приміщень.

Листом №14-198/1323/215 від 31.10.2012 відповідач
повідомив позивача про те, що,
враховуючи відсутність погодження
балансоутримувача та закінчення
строку дії оренди нерухомого майна
01.11.2012, позитивно вирішити порушене
питання продовження оренди приміщень
першого поверху площею 172, 2 кв.м.
Будинку правосуддя немає підстав,
запропонувавши позивачу повернути
орендоване приміщення за актом
приймання-передачі не пізніше як
протягом 20-ти календарних днів із дня
припинення дії договору.

У відповідь на лист позивача № 346 від
16.11.2012 відповідач листом № 14-198/1402р/217
від 16.11.2012 повідомив, що об'єкт оренди не
пропонуватиметься для передачі в
оренду, а використовуватиметься
балансоутримувачем Будинку
правосуддя; одночасно запропоновано
позивачу повернути орендоване
приміщення за актом приймання-передачі
не пізніше як протягом 20-ти календарних
днів із дня припинення дії договору
оренди нерухомого майна від 01.11.2010.

Позивач 14.06.2013 року направив на адресу
відповідача заяву про укладення
договору оренди на новий строк та
проект договору оренди.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, господарські суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що строк
дії Договору оренди від 01.11.2010 припинив
свою дію 01.11.2012, підстави для його
пролонгації відсутні, а сторонами
нового договору не укладено, з
урахуванням приписів частини 5 статті
16, підпункту 1 пункту "а" статті 29 і
частини п'ятої статті 60 Закону "Про
місцеве самоврядування в Україні", а
також абзацу третього статті 5 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" щодо здійснення
повноважень орендодавця тільки за
наявності рішення ради, відповідач за
відсутності його вільного
волевиявлення не може бути примушений
до укладення договору оренди.

Судова колегія зазначає, що правові
наслідки продовження користування
майном після закінчення строку
договору оренди безпосередньо
передбачені статтею 764 Цивільного
кодексу України, статтею 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" та опосередковано
нормою частини четвертої статті 291
Господарського кодексу України, згідно
з якою правові наслідки припинення
договору оренди визначаються
відповідно до умов регулювання
договору найму Цивільним кодексом
України.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін. З врахуванням частини 2 статті 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" договір оренди
припиняється, у разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Аналогічні
положення містять також в Цивільному
кодексі України, зокрема, відповідно до
статті 764 Цивільного кодексу України
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором. При цьому строк
повідомлення про заперечення щодо
продовження договору оренди не
обмежений місяцем саме після
закінчення дії договору, а
заінтересована сторона може висловити
своє волевиявлення і до закінчення
строку дії договору оренди. У разі
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди, за
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору він
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Також відповідно до статті 777
Цивільного кодексу України наймач,
який належно виконує свої обов'язки за
договором найму, після спливу строку
договору має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
найму на новий строк; частиною 3 статті
17 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" визначено, що
після закінчення терміну договору
оренди орендар, який належним чином
виконував свої обов'язки за договором,
має переважне право, за інших рівних
умов, на укладення договору на новий
термін, крім випадків, якщо орендоване
майно необхідне для потреб його
власника, про що орендаря слід
повідомити письмово не пізніше ніж за
три місяці до закінчення терміну дії
договору. Тобто, вказана норма
застосовується у випадку, якщо позивач
має намір в подальшому здавати спірне
приміщення в оренду та при наявності
інших претендентів з рівними
пропозиціями.

Судова колегія зазначає, що судами
попередніх інстанцій вірно
застосовано наведені вище положення
чинного законодавства відповідно до
встановлених ними обставин справи, що
не можуть переоцінюватися на стадії
касаційного провадження.

Також судова колегія зазначає, що
судами вірно враховано приписи
частини 5 статті 16, підпункту 1 пункту "а"
статті 29 і частини п'ятої статті 60
Закону "Про місцеве самоврядування в
Україні", а також абзацу третього
статті 5 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" при
вирішенні питання щодо укладення
договору оренди в судовому порядку.

Разом з тим, відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом; за статтею 4-7
Господарського процесуального кодексу
України судове рішенні приймається
суддею за результатами обговорення
усіх обставин справи. Натомість судами
залишено поза увагою доводи позивача
щодо наявності підстав для укладення
договору оренди на виконання пункту 7.8
договору оренди, що, на думку позивача,
визначає обов'язок відповідача як
орендодавця до укладення договору
оренди за викладених у даному пункті
обставин в межах виконання
зобов'язання за договором, яке не
виконано в порушення умов договору, а
не в межах застосування положень
статей 5 та 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".
Відсутність у судових рішеннях мотивів
вирішення доводів та аргументів
позивача щодо суті позовних вимог про
невиконання відповідачем договірних
зобов'язань суперечить наведеним вище
положенням Господарського
процесуального кодексу України, статті
6 (право на судовий розгляд) Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікована
Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997
року) та статті 1 (захист власності)
Першого Протоколу до зазначеної
Конвенції, яка є частиною
національного законодавства України.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків, що господарські суди
в порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України не
розглянули всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності; не
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази, невірно застосували
норми матеріального та процесуального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Допущені порушення процесуальних норм
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
вирішення даного спору. З огляду на
межі повноважень касаційної інстанції,
визначені статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
постанову та рішення у даній справі
слід скасувати, направивши справу на
новий розгляд до місцевого
господарського суду.

Під час нового розгляду справи
господарським судам слід врахувати
вищенаведене та вирішити спір у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Івано-Франківської
міської асоціації адвокатів
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 у справі
№ 910/21077/13 Господарського суду міста
Києва та рішення Господарського суду
міста Києва від 05.02.2014 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач