м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9554/14 15.07.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства "Експансія рітейл"
Київської області

до 1. Публічного акціонерного
товариства "ВТБ банк" м. Києва,

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експансія" Київської
області

треті особи 1. Приватне акціонерне
товариство "Сільпо рітейл" Київської
області

2. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-фуд" Київської
області

про визнання договору частково
недійсним.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Мишакова Ю.А.,

від відповідачів 1. Оніщук В.М., 2. не
з'явився,

від третіх осіб не з'явились.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2014 року Приватне акціонерне
товариство "Експансія рітейл"
звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 30 листопада 2011 р.
між відповідачами у справі укладено
договір № 10 про внесення змін до
договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 10-0604/179к від 17 травня 2006 р.,
згідно з яким кредитний договір
викладено у новій редакції.

За умовами кредитного договору
Публічне акціонерне товариство "ВТБ
банк" (далі-банк, відповідач 1.)
зобов'язалося надати Товариству з
обмеженою відповідальністю "Експансія"
(далі-позичальник, відповідач 2.) кредит
у вигляді мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії в сумі 7500000 доларів США, а
позичальник - прийняти, належним чином
використати та повернути банку кредит,
а також сплатити плату за кредит та
виконати інші зобов'язання у повному
обсязі на умовах та в строки/терміни,
визначені даним договором.

Зокрема відповідно до умов п.п. 4.3.13.1 п.
4.3.13 кредитного договору в редакції
договору № 11 від 13 квітня 2012 р. про
внесення змін до договору про надання
мультивалютної відновлювальної
відкличної кредитної лінії № 10-0604/179к
від 17 травня 2006 р. відповідач 2.
зобов'язався сам та зобов'язався
забезпечити виконання учасниками
угоди, одним з яких є позивач, виконання
певних умов. Зокрема, без попереднього
письмового погодження з банком не
надавати кредити та/або гарантіїї
третім особам та/або не виступати
поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язаннями
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1000000 доларів США на одну
юридичну особу протягом календарного
року.

За порушення відповідачем 2. указаних
умов п. 7.5 кредитного договору
встановлена відповідальність у
вигляді штрафу в розмірі 5000 доларів США
за кожен випадок невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань.

Указаний договір в частині умов п.п.
4.3.13.1 суперечить вимогам ст. 43 ГК
України, ст. 91 ЦК України, оскільки
обмежує правоздатність позивача на
укладення договорів, перелічених в
оскаржуваному пункті та не дозволяє
займатись не забороненою законом
господарською діяльністю.

За таких обставин позивач на підставі
ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України просив
задовольнити позов та визнати
кредитний договір у цій частині
недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач 1. у відзиві на позовну
заяву, його представник у судовому
засіданні проти позову заперечував,
посилаючись на безпідставність
заявлених вимог, відповідність
спірного договору вимогам чинного
законодавства.

Представники відповідача 2. та третіх
осіб у судове засідання не з'явилися,
про час і місце його проведення
повідомлені в установленому порядку,
через канцелярію суду подали відзив та
пояснення на позовну заяву в яких
підтримали поданий позивачем позов.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 1., розглянувши
матеріали справи, суд вважає, що у
позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 листопада 2013 р.
між відповідачами у справі укладено
договір № 10 про внесення змін до
договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 10-0604/179к від 17 травня 2006 р.,
згідно з яким кредитний договір
викладено у новій редакції.

За умовами кредитного договору банк
зобов'язалося надати позичальнику
кредит у вигляді мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії в сумі 7500000 доларів США, а
позичальник - прийняти, належним чином
використати та повернути банку кредит,
а також сплатити плату за кредит та
виконати інші зобов'язання у повному
обсязі на умовах та в строки/терміни,
визначені даним договором.

Зокрема, сторони кредитного договору
погодили включення до нього п. 4.3.13.

Відповідно до умов п. 4.3.13 кредитного
договору в редакції договору № 11 від 13
квітня 2012 р. про внесення змін до
договору про надання мультивалютної
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 10-0604/179к від 17 травня 2006 р.
протягом строку дії цього договору без
попереднього письмового погодження з
банком позичальник зобов'язаний та
зобов'язується забезпечити виконання
учасниками угоди:

4.3.13.1 не надавати кредити та/або
гарантії третім особам та/або не
виступати поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1000000 доларів США на одну
юридичну особу протягом календарного
року, за виключенням:

п. 4.3.13.1.1. надання кредитів, гарантій на
користь позичальника, учасників угоди
та інших осіб, що увійшли до складу
групи компаній "FOZZY GROUP";

п. 4.3.13.1.2 надання майнових порук по
зобов'язанням позичальника та/або по
зобов'язанням учасників угоди та/або по
зобов'язанням інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній "FOZZY GROUP", якщо
майно, що буде предметом майнової
поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладання договору № 10 про внесення
змін до цього договору;

п. 4.3.13.1.3 надання порук/гарантій по
зобов'язанням позичальника, учасників
угоди та інших осіб, що увійшли до
складу групи компаній "FOZZY GROUP", у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед банком.

Зазначені обставини підтверджуються
поясненнями представників сторін,
наявною у матеріалах справи копією
вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 626-628 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, згідно з указаними вимогами
чинного законодавства ставити в суді
питання про недійсність оспорюваного
правочину має право сторона такого
правочину або інша заінтересована
особа.

З матеріалів справи слідує, що позивач
не є стороною спірного правочину.

Крім того, всупереч вимог ст. 33 ГПК
України позивачем не доведено того
факту, що укладений між відповідачами у
справі правочин порушує його власні
права або охоронювані законом
інтереси.

Посилання на умови п. 7.5 кредитного
договору є безпідставними, оскільки ці
та решта умови спірного правочину
стосуються лише прав та обов'язків
позичальника.

Враховуючи, що позивачем не доведено
факту порушення відповідачами його
прав у спірних правовідносинах, у
позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 215
ЦК України, ст. 207 ГК України слід
відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Приватного акціонерного
товариства "Експансія рітейл"
Київської області відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва

П.І.Паламар