ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року Справа № 916/3605/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиТовариства з обмеженою
відповідальністю "С-Інжиніринг", м.
Іллічівськ, Одеська обл.на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 рокуу
справі господарського суду Одеської
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"С-Інжиніринг", м. Іллічівськ, Одеська
обл.до1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдінг
Девелопмент", м. Одеса, 2.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансбуд-Компані", м.
Київпростягнення 11 953 870, 46 грн.

за участю представників

позивача: Прищепа О.А.,

відповідача-1: не з'явився,

відповідача-2: Леськов П.І.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "С-Інжиніринг" (далі
за текстом - ТОВ "С-Інжиніринг")
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог) до товариства з
обмеженою відповідальністю "Білдінг
Девелопмент" (далі за текстом - ТОВ
"Білдінг Девелопмент") та товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трансбуд-Компані" (далі за текстом - ТОВ
"Трансбуд-Компані") про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості у розмірі 11 953 870, 46 грн.,
яка складається з суми заборгованості
за поставлений товар та виконані
роботи за договором у розмірі 9 867 545, 53
грн., пені у розмірі 150 702,
59 грн., 3 % річних у розмірі 381 483, 92 грн.,
збитків у розмірі 1 554 138, 42 грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12.02.2014 року позовні вимоги
задоволено: присуджено до стягнення
солідарно з ТОВ "Білдінг Девелопмент"
та ТОВ "Трансбуд-Компані" на користь ТОВ
"С-Інжиніринг" заборгованість у розмірі
11 953 870, 46 грн., яка складається з суми
заборгованості за поставлений товар та
виконані роботи за договором у розмірі
9 867 545, 53 грн., пені у розмірі
150 702, 59 грн., 3 % річних у розмірі 381 483, 92
грн., збитків у розмірі 1 554 138, 42 грн.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що договірні
зобов'язання були виконані позивачем
належним чином, що підтверджується
підписаними Актами виконаних робіт та
фактом відсутності зауважень
відповідача у відповідних первісних
документах, однак відповідачі не
виконали належним чином свої
зобов'язання відповідно до умов
Договору та не здійснили оплату в
зазначений термін.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 року
рішення господарського суду Одеської
області від 12.02.2014 року скасовано
частково, позовні вимоги ТОВ
"С-Інжиніринг" задоволено частково:
присуджено до стягнення з ТОВ "Білдінг
Девелопмент" на користь ТОВ
"С-Інжиніринг" 9 867 545, 53 грн. основного
боргу, 150 702, 59 грн. пені, 381 483, 92 грн. 3 %
річних, 1 554 138, 42 грн. збитків; у
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції
мотивовано тим, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості, штрафних
санкцій та збитків за поставлений
товар та виконані роботи за договором є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню саме з
відповідача-1, оскільки факт виконання
робіт і заборгованості відповідача-1 у
розмірі 9 867 545, 52 грн. підтверджено
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, актами приймання-передачі
виконаних робіт та актом звірки
взаєморозрахунків, за яким відповідач-1
визнає за собою заборгованість на
користь позивача у розмірі 9 867 545, 52 грн.,
які скріплено підписами та печатками
сторін, а такі послуги в порушення умов
договору оплачено було лише частково, в
результаті чого утворилась
заборгованість у вищевказаній сумі;
крім того, оскільки Договором підряду
№ Є12АЛТ/26 від 27.10.2010 року солідарних
зобов'язань сторонами не передбачено,
відсутні підстави для солідарного
стягнення заборгованості, пені, 3 %
річних та збитків з відповідача-2 (ТОВ
"Трансбуд-компані").

Не погоджуючись з постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014 року, ТОВ "С-Інжиніринг"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
які й просить скасувати постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 13.05.2014 року і залишити в силі
рішення господарського суду Одеської
області від 12.02.2014 року.

ТОВ "Білдінг Девелопмент" та ТОВ
"Трансбуд-Компані" відзивів на
касаційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник
позивача просив касаційну скаргу
задовольнити, постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014 року - скасувати і залишити в силі
рішення господарського суду Одеської
області від 12.02.2014 року, а представник
відповідача-2 проти доводів касаційної
скарги заперечував та просив залишити
її без задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції без змін.

Відповідача-1 згідно з приписами ст. 1114
ГПК України було належним чином
повідомлено про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак він
не скористався передбаченим
процесуальним законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача-2, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в суді
касаційної інстанції, перевіривши
повноту встановлення господарськими
судами обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 27.10.2010 року
ТОВ "С-Інжиніринг" (субпідрядник), ТОВ
ТОВ "Трансбуд-Компані" (головний
підрядник) та ТОВ "Альтіс"
(правонаступником якого є ТОВ "Білдінг
Девелопмент") (замовник) було укладено
Договір підряду № Є12АЛТ/26 (надалі -
договір), за умовами якого
субпідрядник забезпечує відповідно до
проектної документації та умов
договору виконання комплексу
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт по влаштуванню диспетчеризації
систем (роботи) на будівництві нового
аеровокзалу міжнародного аеропорту
"Львів" обов'язок по прийманню яких
лежить на головному підряднику, а
оплата виконаних субпідрядником і
прийнятих головним підрядником робіт
лежить на Замовнику.

Відповідно до п. 1.5 Договору
субпідрядник зобов'язується повністю
закінчити роботи по об'єкту у
відповідності з умовами даного
договору та бере участь сумісно з
замовником у передачі замовником
виконаних робіт генеральному
замовнику, яким в даному договорі
виступає Корпорація "Альтіс-Холдинг" на
підставі Договору підряду № Є12АЛТ/2 від
09.04.2010 року, підписаного між
Корпорацією "Альтіс-Холдинг" та ТОВ
"Альтіс", а також здійснювати всі
необхідні дії, передбачені чинним
законодавством України для підрядника
при введенні Об'єкта в експлуатацію, в
тому числі приймати участь в певних
заходах, підписувати та подавати
необхідні документи (акт готовності
Об'єкта та інше).

Згідно з п. 3.1 Договору договірна ціна
робіт визначається сторонами
відповідно до вимог нормативних
документів у сфері ціноутворення і
будівництві, на основі кошторису, що є
невід'ємною частиною договору, є
динамічною і складає 6 761 566, 80 грн., в т.ч.
ПДВ. В договірну вартість робіт входить
здача робіт відповідним органам,
передбачених діючим законодавством.

В п. 6.1 Договору сторони погодили, що
забезпечення робіт матеріалами,
устаткуванням та послугами
здійснюється за рахунок і засобами
субпідрядника.

Відповідно до п. 10.10 Договору до
обов'язків головного підрядника
входить: приймати виконані
субпідрядником роботи шляхом
спільного огляду головним підрядником
та субпідрядником результатів таких
робіт та підписання актів виконаних
робіт та довідки про вартість робіт в
порядку, передбаченому ст. 12 даного
договору; здійснювати організацію та
координацію виконання робіт, робити
запити та необхідні для цього
документи та інформацію та вимагати
від субпідрядника виконання
необхідних для цього дій; контролювати
наявність документів, які
підтверджують якість використаних на
будівництві конструкцій, виробів та
матеріалів, актів на приховані роботи,
порядок ведення загального журналу
виробництва робіт, тощо; негайно
повідомляти замовника про всі виявлені
недоліки/дефекти виконаних робіт та
про необхідні заходи по їх усуненню.

Пунктами 12.1, 12.2 Договору встановлено,
що розрахунки за виконані роботи
будуть здійснюватись із врахуванням
положень загальних умов на підставі
актів форми КБ-2в і довідки форми КБ-3, що
приймаються виключно по фактичному
надходженню коштів на рахунок
замовника від генерального замовника,
проміжними платежами в міру виконання
робіт. Остаточне приймання виконаних
робіт здійснюється замовником шляхом
погодження актів по формі КБ-2В та
довідки форми КБ-3. Оплата виконаних
робіт здійснюється замовником
протягом 10 банківських днів з дня
підписання документів замовником у
разі надходження таких коштів від
генерального замовника на рахунок
замовника за умови надання
субпідрядником повного комплекту
виконавчої документації на роботи
виконані в звітному місяці, яка
технологічно можлива.

Згідно з п. 12.16 Договору кінцеві
розрахунки проводяться на протязі 30
днів з дня підписання остаточного акту
приймання-передачі робіт. При кінцевих
розрахунках замовник утримує вартість
робіт виконаних з вини субпідрядника з
недоробками та дефектами, що
зафіксовані актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 15.3.1 Договору замовник
несе відповідальність за порушення зі
своєї вини зобов'язань, при надходженні
коштів від генерального замовника на
рахунок замовника, (несвоєчасну оплату
виконаних робіт,) неустойку у розмірі
однієї облікової ставки Національного
банку України від простроченої суми за
весь час прострочення.

Даний договір набуває чинності з
моменту його укладення/підписання
сторонами. Строком дії договору є час,
протягом якого сторони будуть
здійснювати свої права та виконувати
свої обов'язки відповідно до Договору
(п.18.1 Договору).

20.07.2011 року ТОВ "С-інжиніринг"
(субпідрядник), ТОВ "Трансбуд-компані"
(головний підрядник) та ТОВ "Альтіс"
(правонаступником якого є ТОВ "Білдінг
Девелопмент") (замовник) було укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору.

18.12.2011 року ТОВ "С-інжиніринг"
(субпідрядник), ТОВ "Трансбуд-компані"
(головний підрядник) та ТОВ "Альтіс"
(правонаступником якого є ТОВ "Білдінг
Девелопмент") (замовник) було укладено
Додаткову угоду № 2 до Договору,
відповідно до якої субпідрядник згідно
з цією додатковою угодою та договором
приймає на себе зобов'язання в строки, у
порядку, в об'ємах та за ціною,
узгодженими сторонами у цій додатковій
угоді, виконати додаткові зобов'язання,
зокрема, поставити обладнання та
матеріали (товар) за асортиментом,
кількістю та ціною узгодженими
сторонами в кошторисній документації.
Обов'язок по прийманню поставленого
товару та виконаних робіт лежить на
головному підряднику, а оплата
виконаних субпідрядником та прийнятих
головним підрядником зобов'язань за
цією додатковою угодою лежить на
замовнику. Розрахунки за цією
додатковою угодою здійснюються на
підставі графіку фінансування
будівництва. Також вказаною додатковою
угодою внесено зміни до п. 3.1 Договору
та визначено договірну ціну у розмірі 32
875 071, 73 грн.

23.12.2011 року сторонами по справі було
укладено Додаткову угоду № 3 до
Договору, відповідно до якої внесено
зміни до п. 3.1 Договору та визначено
договірну ціну у розмірі 32 839 023, 16 грн.

14.02.2012 року, 20.08.2012 року сторонами по
справі було укладено Додаткові угоди №
4 та № 5 до Договору.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що на виконання
умов Договору та Додаткових угод до
нього субпідрядником було поставлено
замовнику товар на суму 1 597 909, 46 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ С-00000066 від 18.05.2012 року.

В подальшому, частина вищевказаного
товару на суму 13 605, 36 грн. була
повернута субпідряднику замовником, що
підтверджується видатковою накладною
на повернення № ВП-0000003 від 31.05.2012 року.

13.08.2012 року сторонами по справі було
складено Акти вартості змонтованого
устаткування, що придбавається
виконавцем робіт на суму 4 054 467, 64 грн. та
178 494, 72 грн.

Також 13.08.2012 року сторонами по справі
складено відповідні Акт приймання
виконаних будівельних робіт форми КБ-2в
та Довідку вартості виконаних робіт
форми КБ-3 за виконані за спірним
договором роботи у серпні 2012 року на
суму 46 277, 88 грн.

27.12.2012 року сторонами складено Акт
приймання виконаних будівельних робіт
за грудень 2012 року на суму 4 086 659, 94 грн.
та відповідну Довідку про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
субпідрядником та замовником по справі
було складено Акт звірки
взаєморозрахунків станом на 31.12.2012 року
за договором, відповідно до якого
заборгованість замовника
(відповідача-1) перед позивачем
становить 9 867 545, 53 грн.

Судами встановлено, що ТОВ "Білдінг
Девелопмент" не заперечує факту
заборгованості перед позивачем за
виконані субпідрядні роботи і отримані
товарно-матеріальні цінності, однак
просить суд врахувати п. 12.2 Договору та
зауважував, що гроші від генерального
замовника ще не надійшли.

Невиконання ТОВ "Білдінг Девелопмент"
умов Договору в частині оплати
виконаних ТОВ "С-Інжиніринг" робіт та
поставлених товарно-матеріальних
цінностей стало підставою для
звернення ТОВ "С-Інжиніринг" до
господарського суду з відповідною
позовною заявою про стягнення
заборгованості, нарахованих на неї
пені і 3 % річних та збитків.

З урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
здійснюючи касаційний перегляд,
колегія суддів Вищого господарського
суду України виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона підрядник зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони замовника, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За приписами ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна роботи у договорі
підряду включає відшкодування витрат
підрядника та плату за виконану ним
роботу.

Статтею 838 Цивільного кодексу України
передбачено, що підрядник має право,
якщо інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.
Замовник і субпідрядник не мають права
пред'являти один одному вимоги,
пов'язані з порушенням договорів,
укладених кожним з них з генеральним
підрядником, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, за загальним правилом
сутність системи генерального підряду
полягає в наступному: 1) замовник
доручає виконання всього комплексу
робіт генпідряднику; 2) генпідрядник за
загальним правилом самостійно залучає
до виконання частки або всього
комплексу робіт субпідрядника; 3)
генпідрядник знаходиться у
правовідносинах з замовником і
субпідрядником, а між останніми
самостійних правовідносин не виникає,
а тому вони не мають права пред'являти
один до одного претензії або будь які
інші вимоги; 4) відповідальність перед
замовником за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань
субпідрядником несе генпідрядник; 5)
генеральний підрядник у
правовідносинах з субпідрядником є
змовником і виконує всі його обов'язки,
а зокрема з прийняття та оплати робіт.

Однак, зі змісту Договору підряду №
Є12АЛТ/26 від 27.10.2010 року вбачається, що
даний Договір за своєю правовою
природою є трьохстороннім договором
підряду, між двома підрядниками та
замовником, де у підрядника-1 (за
договором названого як головний
підрядник) передбачені лише обов'язки
щодо нагляду та контролю виконання
підрядником-2 (за договором названого
як субпідрядник) робіт і правильності
оформлення будівельної документації.
Всі обов'язки щодо оплати за договором
покладено на замовника (відповідачем-1).

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу
України солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

За правилами вищезазначеної статті
солідарні зобов'язання виникають
тільки у випадках, встановлених
договором або законом.

Як встановлено апеляційним
господарським судом, Договором підряду
№ Є12АЛТ/26 від 27.10.2010 року
солідарних зобов'язань сторонами не
передбачено, а тому колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає вірним висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для солідарного стягнення
заборгованості, пені, 3 % річних та
збитків з відповідача-2 (ТОВ
"Трансбуд-компані").

Відповідно до приписів ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, які
кореспондуються з положеннями ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до
уваги підписання сторонами довідок
форми КБ-3 та актів форми КБ-2в про
виконання робіт за договором,
складання актів вартості змонтованого
та технічного устаткування, що
придбавається виконавцем, видаткову
накладну № С-00000066 від 18.05.2012 року та
видаткову накладну на повернення
товару, колегія суддів Вищого
господарського суджу України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
позивачем було виконано на користь
відповідача-1 роботи на суму 4 132 937, 82
грн., придбано на користь відповідача-1
устаткування на суму 4 232 962, 36 грн. та
поставлено останньому товар на суму 1
584 304, 11 грн., всього на суму 9 950 204, 29 грн.,
що в свою чергу, також не
спростовується сторонами по справі.

Поряд з цим, апеляційним судом вірно
враховано, що в п.12.1 Договору сторони
погодили, що розрахунки за виконані
роботи будуть здійснюватись із
врахуванням положень загальних умов на
підставі актів форми КБ-2в і довідки
форми КБ-3, що приймаються виключно по
фактичному надходженню коштів на
рахунок замовника від генерального
замовника, проміжними платежами в міру
виконання робіт. Остаточне приймання
виконаних робіт здійснюється
замовником шляхом погодження актів по
формі КБ-2В та довідки форми КБ-3.

Акти виконаних робіт та за серпень та
грудень 2012 року та довідки форми КБ-3
прийняті замовником належним чином,
підписані уповноваженою особою та
скріплені печатками.

Відтак, вказане волевиявлення
замовника є достатнім та необхідним,
зокрема, для засвідчення факту
надходження коштів на рахунок
замовника від генерального замовника,
як то передбачено п. 12.1 Договору
підряду № Є12АЛТ/26 від 27.10.2010 року.

Водночас, за ст. 511 Цивільного кодексу
України зобов'язання не створює
обов'язку для третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника та (або) кредитора.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу
України встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 Господарського
кодексу України неналежне виконання
зобов'язання третьою особою не
звільняє сторони від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, передбачених частиною
третьою статті 193 цього Кодексу.

З огляду на приписи зазначених норм
чинного законодавства, апеляційним
судом вірно відзначено, що твердження
відповідача-1 про відсутність його вини
у виникненні заборгованості в зв'язку з
тим, що генеральний замовник не
перелічив відповідачу-1 відповідні
грошові кошти не впливають на обов'язок
відповідача-1 виконувати свої
договірні зобов'язання перед позивачем
та відповідно не виключають його вини у
виникненні заборгованості.

У зв'язку з вищенаведеним, посилання
замовника на відсутність фінансування
робіт з боку генерального замовника, як
підстава відмови від оплати виконаних
робіт та отриманих
товарно-матеріальних цінностей,
правомірно не прийняті апеляційним
господарським судом до уваги.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що вимоги
позивача про стягнення заборгованості
за поставлений товар та виконані
роботи за договором є обгрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
саме з відповідача-1, оскільки факт
виконання робіт і заборгованості
відповідача-1 у розмірі 9 867 545, 52 грн.
підтверджено наявними у матеріалах
справи доказами, зокрема, актами
приймання-передачі виконаних робіт,
довідками та актом звірки
взаєморозрахунків, за яким відповідач-1
визнає за собою заборгованість на
користь позивача у розмірі 9 867 545, 53 грн.,
які скріплено підписами та печатками
сторін.

Крім того, статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно зі ст. 229 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами. Обчислення розміру
збитків здійснюється у валюті, в якій
провадилися або повинні бути проведені
розрахунки між сторонами, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Також, відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В п. 15.3.1 Договору передбачено, що
замовник несе відповідальність за
порушення зі своєї вини зобов'язань,
при надходженні коштів від
генерального замовника на рахунок
замовника, (несвоєчасну оплату
виконаних робіт) неустойку у розмірі
однієї облікової ставки Національного
банку України від простроченої суми за
весь час прострочення.

Таким чином, суд касаційної інстанції
вважає, що апеляційний господарський
суд дійшов вірного висновку про
необхідність стягнення з ТОВ "Білдінг
Девелопмент" на користь позивача 150 702, 59
грн. пені.

Крім того, ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Право кредитора вимагати сплати 3 %
річних від простроченої суми є
способом захисту його майнового права
та інтересу та не мають характеру
штрафних санкцій, суть якого полягає в
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові (пункт 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №
14).

Таким чином, суд касаційної інстанції
вважає, що апеляційний господарський
суд дійшов вірного висновку про
необхідність стягнення з ТОВ "Білдінг
Девелопмент" на користь позивача також
381 483, 92 грн. 3 % річних.

Щодо позовних вимог ТОВ "С-Інжиніринг" в
частині стягнення 1 554 138, 42 грн. збитків
слід відзначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами грошових зобов'язань за
Договором, позивач після підтвердження
заборгованості відповідача відповідно
до Акту звірки взаємних розрахунків
станом на 31.12.2012 року та несплатою
зазначеного боргу протягом кількох
місяців, був вимушений взяти кредит у
банку у розмірі 10 000 000 грн. під 21 %
річних, з метою уникнення негативних
наслідків для підприємства позивача.

Таким чином, позивач вважає оплату
відсотків за використання кредитних
коштів, як додаткові витрати (збитки)
понесені позивачем, який зазнав
збитків внаслідок порушення
відповідачами зобов'язання.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, позивачем дійсно
було укладено кредитний договір №
010/Р2-01-03-3-0/132 від 05.04.2013 року на суму
10 000 000 грн. під 21 % річних.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Також відшкодування збитків
передбачено ст. 224 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Приписами ст. 225 Господарського кодексу
України встановлено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Чинним законодавством передбачено, що
для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
необхідна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: 1) факт порушення зобов'язання або
завдання збитків (протиправна дія або
бездіяльність); 2) наявність і розмір
завданих збитків або шкоди; 3) причинний
зв'язок між порушенням зобов'язання і
збитками або завданням шкоди та
розміром шкоди; 4) вина особи, яка
порушила зобов'язання, або завдала
шкоду.

Збитки мають реальний характер та у
разі, якщо сторона, яка вважає, що її
права були порушені та нею понесені
збитків, повинна довести як розмір
збитків так і факт їх понесення.

Понесені витрати можуть бути самими
різноманітними, оскільки збитки
визначаються виходячи не із змісту
самого порушення, а з характеру
наслідків порушення договірного
зобов'язання, тому що одне й те ж
порушення може викликати різні
наслідки, так само різні порушення
можуть викликати одні й ті ж наслідки.

Згідно з п. 21 Тимчасової методики
визначення розміру шкоди (збитків),
заподіяної порушеннями господарських
договорів, схваленою Державною
комісією Ради Міністрів СРСР з
економічної реформи 21.12.1990 року якщо в
результаті порушення контрагентом
договірного зобов'язання потерпіла
сторона була вимушена отримати
додатковий банківський кредит або
прострочити повернення раніше
отриманого кредиту, то в збитки, які
підлягають відшкодуванню, включаються
витрати по сплаті процентів за
користування кредитом. Їх розмір
встановлюється як сума сплаченого
банку відсотку за кредит, використаний
через порушення конкретних зобов'язань
за договором.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що станом на
09.12.2013 року розмір збитків становить: 9
867 545, 53 грн. (підтверджена
заборгованість за договором) / 100% * 21 %
(відсоток за кредитом) / 12 місяців *
9 місяців = 1 554 138, 42 грн.

Відтак, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про те, що
позовні вимоги ТОВ "С-Інжиніринг" в
частині стягнення з ТОВ "Білдінг
Девелопмент" 1 554 138, 42 грн. збитків слід
задовольнити у зв'язку з
обґрунтованістю та правомірністю
таких вимог, і оскільки позивачем
належним чином доведено, а
відповідачем не спростовано, наявність
всіх вищеперелічених елементів складу
цивільного правопорушення для
відшкодування збитків.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що апеляційний
господарський суд обґрунтовано, з
посиланням на норми чинного
законодавства дійшов висновку, що
виходячи з законодавчих приписів та
умов Договору, вимоги позивача про
стягнення 9 867 545, 53 грн. заборгованості
за поставлений товар та виконані
роботи за Договором, пені у розмірі 150
702, 59 грн., 3 % річних у сумі 381 483, 92 грн.,
збитків у розмірі 1 554 138,42 грн. є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню саме з
відповідача-1, оскільки факт виконання
робіт і заборгованості відповідача-1 у
розмірі 9 867 545, 52 грн. підтверджено
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, Актами приймання-передачі
виконаних робіт та Актом звірки
взаєморозрахунків, за яким відповідач-1
визнає за собою заборгованість на
користь позивача у розмірі 9 867 545, 52 грн.,
які скріплено підписами та печатками
сторін; поряд з цим, оскільки Договором
підряду № Є12АЛТ/26 від 27.10.2010 року
солідарних зобов'язань сторонами не
передбачено, відсутні підстави для
солідарного стягнення заборгованості,
пені, 3 % річних та збитків з
відповідача-2 (ТОВ "Трансбуд-компані").

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України відзначає,
що доводи ТОВ "С-Інжиніринг", викладені
в касаційній скарзі, зводяться до
переоцінки наявних у справі доказів,
вільного тлумачення правових норм та
не спростовують законних і
обгрунтованих висновків суду
апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходять
до висновку, що під час розгляду справи
апеляційним господарським судом
фактичні обставини справи встановлено
на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
цим обставинам і їм надана вірна
юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваного судового акту не
вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 року у
справі № 916/3605/13 - залишити без змін.

Головуючий суддя В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга