КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа№ 910/25039/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін

від прокуратури: Пилипенко Т.А. - посв.
№018324 від 16.07.2013р.;

від позивача: Денисенко О.М. - дов. б/н
від 04.10.2013р.;

від відповідача: Кохан А.І. - дов.
№225-КР-492 від 07.07.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 16.04.2014 р.

у справі № 910/25039/13 (головуючий суддя:
Любченко М.О. судді Літвінова М.Є.
Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"

до відповідача Київської міської ради

за участю прокуратури м. Києва

про визнання договору оренди землі
поновленим та стягнення збитків в сумі
95 793,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
(далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Київської міської ради (далі
- відповідач) про визнання поновленим
до 23.10.2022р. договору №79-6-00241 оренди
земельної ділянки площею 1360 кв.м
(кадастровий номер :76:090:0001), яка
знаходиться під проїжджою частиною по
вул. Володимирській на ділянці від вул.
Льва Толстого до бул. Тараса Шевченка у
Голосіївському районі м.Києва, що
укладений 06.08.2004р. між Київською
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест", на тих самих
умовах; стягнення з Київської міської
ради на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
95793,37 грн. збитків, які завдані
порушенням договору №79-6-00241 оренди
земельної ділянки, що укладений 06.08.2004р.
між Київською міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест".

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 16.04.2014 р. в позові
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
звернулося з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 16.04.2014р., у справі №910/25039/13,
та прийняти нове, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що саме
витрати позивача на орендну плату за
земельну ділянку, яку останній не міг
використовувати з вини відповідача
(його виконавчого органу), і становлять
збитки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київміськбуд-
Інвест».

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 23.05.2014 р.
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Інженерний центр" було
прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням судді Тарасенко К.В. у
відпустці було доручено розгляд
апеляційної скарги у справі №910/25039/13
колегії суддів у складі: Сулім В.В. -
головуючий суддя, суддів Тищенко А.І.,
Гаврилюк О.М.

02.07.2014р. в судовому засіданні
Київського апеляційного
господарського суду було оголошено
перерву на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 16.04.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Комунального підприємства
"Інженерний центр" - без задоволення, з
наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, розпорядженням
№1654 від 06.08.2001р. виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) було
вирішено, зокрема, виконати
будівництво підземного пішохідного
переходу з нежилими приміщеннями
торговельно-виставкового комплексу
під проїзною частиною по вул.
Володимирській на ділянці від вул. Льва
Толстого до бул. Тараса Шевченка у 2001
році.

17.10.2003р. виконавчим органом
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) було
винесено розпорядження №1933 "Про
затвердження результатів конкурсу із
залучення інвесторів для будівництва
підземного переходу з приміщеннями
торговельно-виставкового комплексу
під проїзною частиною по
вул.Володимирській на ділянці від
вул.Льва Толстого до бул.Тараса
Шевченка", за змістом якого переможцем
відповід ного конкурсу із залучення
інвесторів визначено позивача,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест".

22.10.2003р. між Головним управлінням
економіки та розвитку міста Київської
міської державної адміністрації
(організатор конкурсу), Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест" (інвестор) та
Комунальною корпорацією "Київавтодор"
було укладено інвестиційний договір
№049-13/і/9, відповідно до п.1.1 якого
інвестор прийняв на себе функції
інвестора та замовника будівництва
підземного пішохідного переходу з
приміщеннями торговельно-виставкового
комплексу під проїзною частиною по вул.
Володимирській на ділянці від вул. Льва
Толстого до бул. Тараса Шевченка (об'єкт
інвестування) та зобов'язався
здійснити будівництво об'єкту
інвестування за власні та/або залучені
кошти відповідно до умов
інвестиційного конкурсу, власних
конкурсних пропозицій, умов цього
договору та затвердженої у
встановленому порядку
проектно-кошторисної документації.

29.04.2004р. Київською міською радою
було прийнято рішення №245/1455 "Про
передачу Товариству з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
земельної ділянки для будівництва
підземного пішохідного переходу з
приміщеннями торговельно-виставкового
комплексу під проїжджою частиною на
вул. Володимирській на ділянці від вул.
Льва Толстого до бул. Тараса Шевченка у
Шевченківському та Голосіївському
районах м. Києва".

На виконання вказаного вище
рішення органу місцевого
самоврядування 06.08.2004р. між Київською
міською радою (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
(орендар) був укладений договір оренди
земельної ділянки, за змістом п.п. 1.1, 2.1
якого орендодавець за актом
приймання-передачі передає, а орендар
приймає в оренду (строкове платне
користування) земельну ділянку площею
1360 кв.м, що розташована під проїжджою
частиною на вул. Володимирській на
ділянці від вул. Льва Толстого до бул.
Тараса Шевченка у Шевченківському та
Голосіївському районах м. Києва,
кадастровий номер :76:090:0001, для
будівництва підземного пішохідного
переходу з приміщеннями
торговельно-виставкового комплексу.

Пунктом 3.1 договору від 06.08.2004р.
оренди земельної ділянки сторони
погодили дворічний строк його дії.

Згідно з п.8.3 вказаного правочину
після закінчення строку, на який було
укладено цей договір, орендар, за умови
належного виконання своїх обов'язків,
має за інших рівних умов переважне
право на поновлення договору.

Як свідчать матеріали справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, договір від 06.08.2004р. оренди
земельної ділянки було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстровано в реєстрі за №820.
22.10.2004р. вказаний правочин
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
що зроблено запис за №79-6-0024 у книзі
записів державної реєстрації
договорів.

Рішенням №225/886 від 22.02.2007р.
Київської міської ради було вирішено
поновити на 2 роки договори оренди
земельних ділянок, що укладені на
підставі рішення №245/1455 "Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
земельної ділянки для будівництва
підземного пішохідного переходу з
приміщеннями торговельно-виставкового
комплексу під проїжджою частиною на
вул. Володимирській на ділянці від вул.
Льва Толстого до бул. Тараса Шевченка у
Шевченківському та Голосіївському
районах м. Києва".

04.07.2007р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір,
відповідно до п.1 якого поновлено на 2
роки з 23.10.2006р. договір оренди земельної
ділянки, що укладений між Київською
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест", посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
06.08.2004р. за реєстровим №820 та
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
22.10.2004р. за №79-6-0024, строк дії якого
закінчився.

Вказаний договір від 04.07.2007р.
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим №222 та
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
05.07.2007р. за №79-6-00518.

Згодом, рішенням №889/889 від 18.12.2008р.
Київської міської ради внесено зміни
до рішення №225/886 від 22.02.2007р.
відповідача про поновлення спірного
договору, а саме замінено слова " 2 роки"
на " 7 років".

29.09.2009р. сторонами укладено
договір про внесення змін до договору
оренди, яким в п.1 договору від 04.07.2007р.
слова " 2 роки" замінено на " 7 років".

Договір від 29.09.2009р. було
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за реєстровим №712 та
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
18.11.2009р. за №79-6-00727.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що в п.4.6
інвестиційного договору №049-13/і/9 від
22.10.2003р. позивач зобов'язався
виконувати функції замовника
капітального будівництва об'єкта
інвестування, у тому числі, підготувати
проект розпорядження Київської
міської державної адміністрації про
будівництво об'єкту інвестування.

Згідно з п.4.1.14 вказаного
інвестиційного договору в редакції
додаткової угоди №1 від 27.09.2007р.
інвестор зобов'язався розпочати
будівництво не пізніше 30.05.2008р.

Як вбачається з матеріалів
справи, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
листами вих.№4 від 26.02.2008р., вих.№11 від
28.03.2008р., вих.№16 від 16.05.2008р., вих.№10 від
20.10.2009р., вих.№14 від 23.11.2009р., вих.№1 від
11.01.2010р. та вих.№21.10.2013р. від 21.10.2013р.
зверталось до виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) з
вимогами видати розпорядження про
надання дозволу на початок будівництва
підземного пішохідного переходу з
приміщеннями торговельно-виставкового
комплексу під проїжджою частиною на
вул. Володимирській на ділянці від вул.
Льва Толстого до бул. Тараса Шевченка у
Шевченківському та Голосіївському
районах м. Києва.

Проте, станом на час винесення
спірного рішення дане розпорядження
видано не було.

Так, позовні вимоги були
мотивовані закінченням строку дії
договору від 06.08.2004р. оренди земельної
ділянки та наявністю підстав для його
поновлення до 23.10.2022р., а також
стягнення збитків в сумі 95 793,37 грн., що є
сплаченою орендною платою за період,
коли Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
не мало можливості використовувати
орендовану земельну ділянку за
цільовим призначення, а саме для
будівництва пішохідного переходу,
внаслідок бездіяльності виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації).

Згідно із ст.ст. 13, 41 Конституції
України від імені українського народу
права власника, зокрема, на землю
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією
України.

Відповідно до ст.ст. 142, 143
Основного Закону України до
матеріальної основи органів місцевого
самоврядування, крім інших об'єктів,
належить земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, належить
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору оренди)
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст. 124 вказаного Кодексу
України у відповідній редакції
передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 93 Земельного
кодексу України та ст.1 Закону України
"Про оренду землі" право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

При цьому, статтями 18, 20 Закону
України "Про оренду землі" в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації. Укладений
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації. Державна
реєстрація договорів оренди землі
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Згідно ч.2 ст. 125 Земельного
кодексу України у відповідній редакції
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

За приписами ст. 202 Земельного
кодексу України державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється у
складі державного реєстру земель.
Державний реєстр земель складається з
двох частин: книги записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі із зазначенням кадастрових
номерів земельних ділянок; поземельної
книги, яка містить відомості про
земельну ділянку.

Таким чином, приймаючи до уваги
факт проведення державної реєстрації
договору оренди землі від 06.08.2004р. та
додаткових договорів до нього від
04.07.2007р. та від 29.09.2009р., господарський
суд дійшов правомірного висновку, що
внаслідок укладання зазначеного
договору оренди та додаткових угод до
нього, а також проведення відповідних
реєстраційних дій позивач став
законним користувачем у розумінні норм
ст.ст.116, 124, 126 Земельного кодексу
України земельної ділянки площею 1360
кв.м, що розташована під проїжджою
частиною на вул. Володимирській на
ділянці від вул. Льва Толстого до бул.
Тараса Шевченка у Шевченківському та
Голосіївському районах м. Києва,
кадастровий номер :76:090:0001 на
умовах, визначених спірним договором.

Крім того, враховуючи, що
відповідно до умов додаткових угод від
04.07.2007р. та від 29.09.2009р. договір оренди
від 06.08.2004р. було поновлено на сім років
з 23.10.2006р., строк дії вищевказаного
договору закінчився 23.10.2013р.

Згідно ч.1 ст. 777 Цивільного
кодексу України наймач, який належно
виконує свої обов'язки за договором
найму, після спливу строку договору має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору найму на новий
строк.

Як зазначалось, відповідно до п. 8.3
договору оренди землі від 06.08.2004р. після
закінчення строку, на який було
укладено цей договір, орендар, за умови
належного виконання своїх обов'язків,
має за інших рівних умов переважне
право на поновлення договору.

Відповідно до п. 2.17 Постанови №6
від 17.05.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" у вирішенні спорів,
пов'язаних з поновленням (пролонгацією)
договорів оренди земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, судам слід
враховувати положення статті 33 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", який набрав
чинності з 12.03.2011р.). Частиною шостою
зазначеної статті передбачено, що
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором, у разі якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою і за відсутності
протягом місяця після закінчення
строку договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі.
Відтак господарським судам у вирішенні
відповідних спорів необхідно
з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв
орендар орендодавця у встановленому
порядку про намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк та
чи заперечував орендодавець у строк,
визначений законом, проти поновлення
договору. Разом з тим судам слід
враховувати, що до спірних
правовідносин має застосовуватися
саме та редакція закону, яка була
чинною на дату, з якої виникло
переважне право на поновлення договору
оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" (редакція чинна на
12.03.2011р.), по закінченню строку, на який
було укладено договір оренди землі,
орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.33 Закону
України "Про оренду землі" орендар,
який має намір скористатися переважним
правом на укладення договору оренди
землі на новий строк, зобов'язаний
повідомити про це орендодавця до
спливу строку договору оренди землі у
строк, встановлений цим договором, але
не пізніше ніж за місяць до спливу
строку договору оренди землі. До
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" орендодавець у
місячний термін розглядає надісланий
орендарем лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону
України "Про оренду землі" у разі, якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і за
відсутності протягом одного місяця
після закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. У цьому випадку укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі здійснюється із:
власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);
уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Згідно ч.ч. 8, 9 ст.33 Закону України
"Про оренду землі" додаткова угода до
договору оренди землі про його
поновлення має бути укладена сторонами
у місячний строк в обов'язковому
порядку. Відмова, а також наявне
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі може
бути оскаржено в суді.

Таким чином, нормами
законодавства України, які є чинними
під час виникнення спірних
правовідносин та на момент розгляду
справи судом першої інстанції, прямо
встановлена обов'язковість оформлення
додаткової угоди до договору оренди
землі для оформлення факту його
поновлення.

При цьому, частинами 3, 4 ст.33
Закону України "Про оренду землі"
встановлено певний порядок надсилання
та погодження проекту додаткової
угоди, перевірку його на відповідність
вимогам закону, узгодження з орендарем
(за необхідності) істотних умови
договору та залежно від наявності або
відсутності заперечень до такого
проекту - прийняття відповідного
рішення. Частиною 6 ст.33 Закону України
"Про оренду землі" передбачено не
тільки "відсутність" заперечень
орендодавця, а й необхідність
укладення додаткової угоди між
орендодавцем та орендарем. При цьому,
додаткова угода до договору оренди
землі про його поновлення має бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Тобто, господарський суд повинен
дослідити, чи укладалася така угода між
орендарем та орендодавцем, чи
звертався позивач до відповідача із
заявою про поновлення договору та
укладення додаткової угоди, чи подавав
текст додаткової угоди, чи оскаржував
позивач відмову відповідача в
поновленні договору оренди землі. Адже,
предметом спору є не встановлення
наявності чи відсутності переважного
права позивача на поновлення договору,
а встановлення факту наявності підстав
для оренди спірної земельної ділянки
позивачем.

Проте, як правильно встановлено
судом першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, позивачем не було
дотримано вимог ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" щодо повідомлення
орендодавця про укладення договору
оренди землі на новий строк.

Крім того, матеріали справи не
містять в розумінні ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України доказів направлення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
повідомлення на адресу Київської
міської ради про поновлення договору
оренди від 06.08.2004р.

Відповідно до листа вих. №458
від 03.12.2013р. та письмових пояснень вих.
№057021-962 від 29.01.2014р. Департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
про поновлення договору №79-6-00241 від
06.08.2004р. оренди земельної ділянки через
приймальню Київської міської ради до
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) не надходило.

Таким чином, безпідставними є
посилання скаржника виключно на
положення ч. 6 ст.33 Закону України "Про
оренду землі" без врахування інших
положень вказаної статті у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" право на поновлення
договору оренди землі реалізується
шляхом здійснення орендарем певних
активних дій, а саме направлення на
адресу орендодавця листа-повідомлення
про поновлення договору з доданим до
нього проектом додаткової угоди.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України
"Про оренду землі", обов'язок укласти
договір оренди на новий строк шляхом
підписання додаткової угоди до
договору оренди землі виникає у
орендодавця за результатами розгляду
отриманого від орендаря
листа-повідомлення з проектом
відповідної додаткової угоди.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
скаржником не було надано (доведено) в
розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України ані
суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів, що відповідач
ухиляється від підписання додаткової
угоди до договору оренди або
відмовляється її підписувати.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем не було вчинено
необхідних та достатніх дій,
направлених на укладання додаткової
угоди про поновлення договору оренди
землі від 06.08.2004р., що виключає підстави
для поновлення вказаного договору
оренди на підставі ст.33 Закону України
"Про оренду землі" в судовому порядку.

Відповідно до ст.33 Закону України
"Про оренду землі" переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі) по
закінченню строку, на який його було
укладено, має орендар, який належно
виконував обов'язки за умовами
договору.

Згідно ч. 2 ст.25 Закону України "Про
оренду землі" орендар земельної
ділянки зобов'язаний: приступати до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку; виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі; дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення; у
п'ятиденний строк після державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки державної або комунальної
власності надати копію договору
відповідному органу державної
податкової служби.

Орендна плата за землю - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди (ст.
21 Закону України "Про оренду землі").

За змістом п. 8.4 договору оренди
землі від 20.05.2005р. орендар зобов'язаний,
зокрема, приступати до використання
земельної ділянки в строк,
встановлений цим договором, та після
підписання цього договору і акту
приймання-передачі земельної ділянки
та державної реєстрації договору;
використовувати земельну ділянку
відповідно до її цільового
призначення; своєчасно вносити орендну
плату; забезпечити вільний доступ до
земельної ділянки представнику
контролюючих органів; повернути
земельну ділянку орендодавцю у стані,
придатному для її подальшого
використання після припинення дії
цього договору; завершити будівництво
підземного пішохідного переходу з
приміщеннями торгівельно-виставкового
комплексу в строки, встановлені
проектною документацією на
будівництво; у строки, встановлені
чинним законодавством, звітувати перед
податковими органами району за місцем
розташування земельної ділянки про
сплату орендної плати тощо.

Ухвалами суду першої інстанції
від 24.12.2013р., від 29.01.2014р. та від 19.02.2014р.
позивача було зобов'язано надати
Господарському суду першої інстанції
докази належного виконання ним умов
спірного договору оренди земельної
ділянки з моменту його укладення та
станом на час винесення спірного
рішення.

Проте, позивач вимоги ухвал суду
не виконав, доказів належного
виконання умов договору на протязі
його дії та станом час вирішення справи
в суді першої інстанції не надав.

Навпроти, зі змісту пояснень
позивача вбачається, що орендовану
земельну ділянку Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест" за цільовим
призначенням не використовує,
будівництво підземного пішохідного
переходу не здійснює, орендну плату з
травня 2009р. не сплачує.

Невиконання позивачем обов'язку
сплачувати орендну плату
підтверджується, зокрема, довідкою б/н
від 01.11.2013р., що складена Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест", податковими
деклараціями з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності за період з 2007р.
по 2010р., а також листом вих.№2548/9/26-50-10-05
від 19.12.2013р. Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві, за змістом якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест" станом на 20.12.2013р.
має заборгованість перед бюджетом зі
сплати орендної плати в сумі 423449,00 грн.

Викладене свідчить про неналежне
виконання з боку позивача умов
договору оренди земельної ділянки від
06.08.2004р., тоді як за умовами ч.1 ст. 33
Закону України "Про оренду землі"
переважне право позивача на поновлення
договору оренди виникає лише за умов
належного виконання орендарем своїх
обов'язків.

За таких обставин, господарський
суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог в частині
визнання поновленим до 23.10.2022р.
спірного договору оренди земельної
ділянки №79-6-00241, на тих самих умовах.

Крім того, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з Київської міської
ради на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
збитків в розмірі 95793,37 грн., з огляду на
наступне.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст..16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до п. 8 пункту 2 ст. 16
Цивільного кодексу України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Відповідно до пункту 1 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 ст. 22
Цивільного кодексу України втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки)

Відповідно до пункту 3 статті 22
Цивільного кодексу України збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди. За статтею 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною.

З вказаних норм чинного законодавства
вбачається, що обов'язковими умовами
покладення відповідальності на винну
сторону є наявність збитків, наявність
порушення з боку цієї особи, причинного
зв'язку між діями особи та збитками, які
складають об'єктивну сторону
правопорушення, та вини особи,
внаслідок дії якої спричинено збитки.
Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній зв'язок між вчиненими
порушеннями і збитками. Збитки є
наслідком, а допущення порушення
причиною.

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
вчиненого порушення, тобто наявності
прямого причинного-наслідкового
зв'язку між діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої.

Відповідно до ст. 33 вказаного
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Згідно ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити виклад
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; законодавство, на
підставі якого подається позов.

Тобто, при зверненні до суду з
розглядуваним позовом позивачем
повинно бути доведено, зокрема,
протиправність поведінки Київської
міської ради; наявність заподіяних
діями відповідача збитків; причинний
зв'язок між ними.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції, позивачем, всупереч
викладеним вище вимогам закону не було
надано ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів обґрунтованості
своїх позовних вимог, зокрема, щодо
порушення його прав внаслідок
протиправної поведінки відповідача.

Так, позовні вимоги в цій частині
були мотивовані тим, що всупереч п. 4.1.6
інвестиційного договору №049-13/i/9 від
22.10.2003р. виконавчим органом Київської
міської ради (Київською міською
державною адміністрацією) не було
видано розпорядження про надання
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
дозволу на будівництво підземного
пішохідного переходу. Як наслідок,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
було позбавлено можливості
використовувати орендовану земельну
ділянку за цільовим призначенням, чим
останньому були завдані збитки у
вигляді зайво сплаченої орендної плати
в сумі 95793,37 грн.

Проте, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що п. 4.1.6
інвестиційного договору №049-13/i/9 від
22.10.2003р. не передбачено жодних
обов'язків виконавчого органу
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією), а,
навпаки, встановлено обов'язки
інвестора, яким є позивач (скаржник).

Відповідно до п. 4.6 інвестиційного
договору №049-13/і/9 від 22.10.2003р. позивач
зобов'язався виконувати функції
замовника капітального будівництва
об'єкта інвестування, у тому числі,
підготувати проект розпорядження
Київської міської державної
адміністрації про будівництво об'єкту
інвестування.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що
витрати позивача на орендну плату за
земельну ділянку, яку останній не міг
використовувати з вини відповідача
(його виконавчого органу) становлять
збитки Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Київміськбуд-Інвест», з огляду на
наступне.

Так, заявлені до стягнення збитки
в розмірі 95793,37 грн. фактично є сумою
орендної плати, яка була сплачена
позивачем за період з березня 2008р. по
квітень 2009р. та березень 2013р. на
виконання договору оренди земельної
ділянки від 06.08.2004р.

Обов'язок сплачувати орендну
плату передбачений статтею 25 Закону
України "Про оренду землі" та пунктом 8.4
договору оренди земельної ділянки від
06.08.2004р., який на момент здійснення
вказаних орендних платежів був чинним
та обов'язковим для виконання його
сторонами. При цьому, ані законом, ані
умовами вказаного договору обов'язок
сплачувати орендну плату не
поставлений в залежність від отримання
орендарем дозволу на будівництво та
здійснення забудови орендованої
земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.23 Постанови № 6
від 17.05.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" вказано, що згідно зі ст.ст. 1,
13 Закону України "Про оренду землі"
основною метою договору оренди
земельної ділянки та одним з
визначальних прав орендодавця є
своєчасне отримання останнім орендної
плати у встановленому розмірі.

Тобто, як правильно встановлено
судом першої інстанції, невикористання
земельної ділянки за цільовим
призначення не звільняє орендаря від
обов'язку сплачувати орендну плату, а
тому грошові кошти в сумі 95793,37 грн. не є
збитками в розумінні ст. 22 Цивільного
кодексу України.

При цьому, Київський апеляційної
господарський суд не приймає як
належне посилання скаржника на
положення ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі. При цьому, господарський суд
виходить з того, що вказана норма
закону не регулює спірні
правовідносини та не встановлює
підстав для стягнення збитків, про які
зазначає позивач.

Крім того, не вбачається і
причинно-наслідкового зв'язку між
заподіяною шкодою та протиправною
поведінкою відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального
права не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014р. у справі №910/25039/13 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київміськбуд-Інвест"
- задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Київміськбуд-Інвест" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014р. у справі №910/25039/13-
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/25039/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Гаврилюк

А.І. Тищенко