ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.Справа № 916/1185/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

головуючого судді Петрова
В.С.

суддів Рога
Н.В.

Погребної К.Ф.

при секретарі
Комендатенко Н.В.

за участю представників:

від прокуратури - Доброжан Н.І.,

від позивача - Прибиткова О.О.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Ізмаїльського міжрайонного прокурора
в інтересах держави в особі
Ізмаїльської міської ради до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про внесення
змін до договору оренди земельної
ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльський міжрайонний прокурор
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою в
інтересах держави в особі Ізмаїльської
міської ради до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про внесення
змін до договору від 06.09.2006 р. щодо
оренди земельної ділянки площею 0,1087 га,
яка знаходиться у АДРЕСА_2,
зареєстрованого у Ізмаїльській
міській філії Державного підприємства
„Одеський регіональний центр
державного земельного кадастру", про що
в книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
від 20.12.2006 р. за № 29 про зміну
розміру орендної плати, шляхом
викладення пунктів договору в
наступних редакціях:

- п. 2.2 - „Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки складає 544423,95 грн.";

- п. 4.2 - „За користування земельною
ділянкою орендар сплачує орендодавцю
орендну плату в розмірі - 3% від
нормативної грошової оцінки землі в
рік";

- п. 4.5 - „Всі розрахунки за
договором оренди земельної ділянки
здійснюються в грошовій формі
(безготівковій) шляхом перерахування
орендарем суми орендної плати на
розрахунковий рахунок бюджету м.
Ізмаїл".

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Проведеною Ізмаїльською міжрайонною
прокуратурою перевіркою за зверненням
Ізмаїльської міської ради Одеської
області встановлено, що 06.09.2006 року на
підставі рішення Ізмаїльської міської
ради № 87-ІV від 21.07.2006 р. між
Ізмаїльською міською радою та ФОП
ОСОБА_4 був укладений договір оренди
земельної ділянки площею 0,1087 га, яка
знаходиться у АДРЕСА_2 (договір
зареєстрований у Ізмаїльській міській
філії ДП „Одеський регіональний центр
державного земельного кадастру", про що
у книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
від 20.12.2006 р. за № 29).

Згідно п. 4.2 зазначеного договору за
користування земельною ділянкою
орендар сплачує орендодавцю орендну
плату в розмірі - 1,45% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки за
рік із щорічним збільшенням на 0,05%.

Проте, як вказує прокурор, розмір
орендної плати, встановлений в
договорі оренди земельної ділянки від
06.09.2006 р., є меншим, ніж передбачено
чинним законодавством.

При цьому прокурор посилається на
положення п.п. 288.5.1. п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України, за яким
розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою:

- для земель сільськогосподарського
призначення - розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом;

- для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом.

Також згідно ст. 274.1 Податкового
кодексу України ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у ст.ст. 272, 273, 276
цього Кодексу.

Наразі прокурор посилається на те, що
рішенням Ізмаїльської міської ради від
06.06.2012 р. № 2141-VI була затверджена
нормативна грошова оцінка земель міста
Ізмаїл Одеської області, яка
відповідно до п. 6 цього рішення
вводиться в дію з 01.01.2013 р. Так, за
ствердженнями прокурора, на теперішній
час грошова оцінка земельної ділянки
площею 0,1087 га га, яка знаходиться у
АДРЕСА_2, становить 544423,95 грн.

При цьому прокурор зазначає, що 31.01.2013
року Ізмаїльською міською радою було
прийняте рішення № 2796-VІ „Про
встановлення розміру орендної плати
для суб'єктів господарської
діяльності, з якими укладено договори
оренди землі, розмір орендної плати за
якими менший трьох відсотків від
нормативної грошової оцінки землі",
згідно якого встановлено орендну
плату в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки землі для суб'єктів
господарювання, з якими Ізмаїльською
міською радою укладено договори оренди
землі, розмір орендної плати за якими
менший 3% від нормативної грошової
оцінки землі.

Поряд з цим прокурор вказує, що нормами
чинного законодавства передбачена
можливість зміни умов договору за
рішенням суду на вимогу однієї зі
сторін у випадках, встановлених
договором або законом.

Таким чином, на думку прокурора, у
договір від 06.09.2006 р. щодо оренди
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
підлягають внесенню зміни в частині
розміру грошової оцінки земельної
ділянки.

Крім того, прокурор вказує, що 03.07.2013 р.
від КП „ІМБТІ" був отриманий лист № 833,
відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 є
власником нерухомого майна за адресою
орендованої земельної ділянки по
АДРЕСА_2.

За ствердженнями прокурора, 15.02.2013 р.
відповідачу - ФОП ОСОБА_4 була
направлена пропозиція про укладення
угоди про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки. Однак,
відповідь на пропозицію від ФОП ОСОБА_4
отримана не була, що стало підставою
для звернення Ізмаїльського
міжрайонного прокурора до
господарського суду Одеської області
із заявленим позовом в інтересах
Ізмаїльської міської ради з метою
вирішення вищезазначеного спору. При
цьому прокурор вказує на те, що відмова
відповідача від внесення змін до
договору оренди в частині розміру
орендної плати землі завдає шкоди
комунальній власності територіальної
громади м. Ізмаїл, власником та
розпорядником якої є Ізмаїльська
міська рада.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.03.2014 р. позовну заяву
Ізмаїльського міжрайонного прокурора
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/1185/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

З огляду на особливу складність спору,
ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.06.2014 р. справу № 916/1185/14
призначено до колегіального розгляду у
складі трьох суддів.

На підставі розпорядження заступника
керівника апарату суду від 10.06.2014 р.
було здійснено автоматичний розподіл
справи щодо визначення складу колегії
суддів для розгляду справи № 916/1185/14,
внаслідок чого було визначено
наступний склад колегії: головуючий
суддя - Петров В.С., судді - Рога Н.В. і
Погребна К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.06.2014 р. справу № 916/1185/14
прийнято до провадження колегією
суддів господарського суду Одеської
області у складі: головуючого судді -
Петров В.С., судді - Рога Н.В. і Погребна
К.Ф., при цьому розгляд справи
призначено в засіданні суду на 03.07.2014 р.

Позивач позовні вимоги прокурора
підтримав в повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач відзив на позов не надав,
також представник відповідача у судові
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
відповідач повідомлявся судом
належним чином за адресою, вказаною в
позовній заяві, що значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб
фізичних осіб-підприємців. Однак,
згідно поштових повідомлень, що
містяться в матеріалах справи,
надіслана судом поштова
кореспонденція разом з ухвалами суду
повернута до суду з посиланням на
закінчення терміну зберігання.

Так, у пункті 11 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Крім того, у пункті 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" від 02.06.2006 р. № 01-8/1228
зазначено, що примірники повідомлень
про вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р.
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач
вважається належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури та позивача, розглянувши
та дослідивши всі письмові докази, які
містяться в матеріалах справи,
господарський суд дійшов наступних
висновків.

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 25.10.2002 р., що
вбачається зі Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Рішенням Ізмаїльської міської ради від
21.07.2006 р. № 87-IV „Про надання земельної
ділянки в довгострокову оренду строком
на 15 років приватному підприємцю
ОСОБА_4 для розміщення і експлуатації
адміністративно-складського комплексу
по АДРЕСА_2" було припинено право
користування ГКП „Вавілон" земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, при цьому
затверджено проект відводу земельної
ділянки в довгострокову оренду строком
на 15 років приватному підприємцю
ОСОБА_4 для розміщення і експлуатації
адміністративно-складського комплексу
по АДРЕСА_2, та вказаному підприємцю
надано в довгострокову оренду строком
на 15 років земельну ділянку за
зазначеною адресою площею 0,1087 га із
земель запасу для розміщення і
експлуатації
адміністративно-складського
комплексу.

Так, 06 вересня 2006 року між Ізмаїльською
міською радою (орендодавець) та
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_4 (орендар) було
укладено договір оренди землі (а.с. 10-11),
відповідно до п. 1.1, 2.1 якого позивач як
орендодавець на підставі рішення
Ізмаїльської міської ради від 21.07.2006 р.
№ 87-ІV надає, а відповідач як орендар
приймає в строкове платне володіння та
користування (оренду) земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 0,1087 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, згідно з планом
земельної ділянки, що є невід'ємною
частиною цього договору

У відповідності з положеннями п. 1.2, 6.1,
6.2 договору земельна ділянка, яка є
об'єктом оренди за цим договором,
належить до категорії земель за
основним цільовим призначенням - іншої
комерційної діяльності, надається в
оренду орендарю для розміщення та
експлуатації
адміністративно-складського
комплексу. На земельній ділянці
знаходяться об'єкти нерухомого майна,
що належать орендарю (п. 2.5. договору).

За умовами п. 2.2. договору нормативна
грошова оцінка земельної ділянки на
момент підписання договору складає 138887
грн.

Пунктом 4.1 зазначеного договору
визначено, що орендна плата за передану
в оренду земельну ділянку
встановлюється виходячи з оплати за
рік. За користування земельною
ділянкою орендар сплачу орендодавцю
орендну плату у наступному розмірі - 1,45%
від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки за рік із щорічним
збільшенням на 0,05% (п. 4.2 договору).
Податок на додану вартість оплачується
орендарем у відповідності з чинним
законодавством України (п. 4.3. договору).

Згідно п. 4.4 договору орендна плата
вноситься щомісяця орендарем не
пізніше 20 числа кожного місяця
наступного за звітним. Всі розрахунки
за договором здійснюються в грошовій
формі (безготівковій) шляхом
перерахування орендарем суми орендної
плати на відповідний рахунок в УДК в
Одеській області за вказаними в
договорі реквізитами (п. 4.5 договору).

В п. 4.9 договору передбачено, що умови
цього договору щодо розміру орендної
плати можуть бути змінені за згодою
обох сторін шляхом внесення змін в
договір у вигляді додаткової угоди
(договору про внесення змін), яка після
підписання та нотаріального
посвідчення стає невід'ємною частиною
цього договору, в наступних випадках:

- зміни умов господарювання для
орендаря;

- зміни розмірів земельного
податку, у тому числі внаслідок
інфляції;

- погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря;

- в інших випадках, прямо
передбачених законом.

Зміна розміру орендної плати в
односторонньому порядку відповідно до
діючого законодавства не дозволяється
(п. 4.10 договору).

Так, у відповідності до п. 11.1 договору
зміна умов договору здійснюється у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін. Зміни і доповнення, що
пропонується внести, розглядаються
протягом 20 днів з дати їх подання до
розгляду іншій стороні. Зміни та
доповнення до договору оформлюються у
тій самій формі, в якій оформлено цей
договір.

Відповідно до п. 7.1 договору передача
земельної ділянки в оренду за цим
договором здійснюється з розробленням
проекту її відведення.

Строк дії договору встановлено в п. 3.1
договору. Так, договір укладено
терміном на 15 років з дати його
державної реєстрації. Після закінчення
строку цього договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Цей договір підлягає державній
реєстрації в порядку, передбаченому
законодавством України. Договір
набуває чинності після підписання
сторонами, з моменту державної
реєстрації (п. 15.1-15.2 договору).

Так, за положеннями ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3
ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 Земельного
кодексу України та ст. 18 Закону України
"Про оренду землі" є укладеним з моменту
його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1998 року N
2073, а відповідно до Указу Президента
України від 17 лютого 2003 року N 134/2003 "Про
заходи щодо створення єдиної системи
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них у складі державного земельного
кадастру", який в силу ст. 106 Конституції
України є обов'язковим до виконання на
території України, на Державний
комітет України по земельних ресурсах
покладено обов'язок щодо здійснення у
складі державного земельного кадастру
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них,
договорів оренди земельних ділянок.

Як вбачається зі змісту вказаного
договору оренди землі, вказаний
договір був зареєстрований у Одеській
регіональній філії ДП „Центр
державного земельного кадастру", про що
у державному реєстрі земель вчинено
запис від 20 грудня 2006 року за № 29.

Між тим, як вказує прокурор, після
укладення сторонами спірного договору
оренди на законодавчому рівні був
встановлений розмір орендної плати за
землю, якому не відповідає
встановлений у спірному договорі
розмір орендної плати. Зокрема,
прокурор зазначає, що розмір орендної
плати, встановлений в договорі оренди
землі від 06.09.2006 р., є меншим, ніж
передбачено чинним законодавством.
Відтак, на думку прокурора, зазначені
обставини є підставою для перегляду
розміру орендної плати, що передбачено
умовами спірного договору оренди.

Так, згідно положень ст. 1 Закону
України "Про оренду землі" оренда землі
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. Згідно п. 6 названої статті
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Крім того, за приписами ст. 13 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Разом з тим пунктом 4.9 спірного
договору оренди передбачено
можливість зміни розміру орендної
плати у випадку, зокрема, зміни
розмірів земельного податку, у тому
числі внаслідок інфляції, та в інших
випадках, прямо передбачених законом.

Так, Ізмаїльською міською радою було
прийнято рішення від 31.01.2013 року №
2796-VІ „Про встановлення розміру
орендної плати для суб'єктів
господарської діяльності, з якими
укладено договори оренди землі, розмір
орендної плати за якими менший трьох
відсотків від нормативної грошової
оцінки землі" (а.с. 11), в п. 1 якого було
встановлено орендну плату в розмірі 3%
від нормативної грошової оцінки землі
для суб'єктів господарювання, з якими
Ізмаїльською міською радою укладено
договори оренди землі, розмір орендної
плати за якими менший 3% від нормативної
грошової оцінки землі.

Наразі, як з'ясовано судом, рішенням
Ізмаїльської міської ради 23 сесії VI
скликання від 06.06.2012 р. № 2141-VI була
затверджена нормативна грошова оцінка
земель міста Ізмаїл Одеської області,
яка відповідно до п. 6 цього рішення
вводиться в дію з 01.01.2013 р. Згідно
складеного Відділом Держземагентства
у м. Ізмаїлі Одеської області 06.02.2014 р.
витягу з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки у АДРЕСА_2, нормативна грошова
оцінка вказаної земельної ділянки
складає 544423,95 грн. (а.с. 16).

Як встановлено судом, листом виконкому
Ізмаїльської міської ради № 01/13-1736 від
10.07.2013 р. ФОП ОСОБА_4 була направлена
пропозиція про укладення угоди про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки (а.с. 13), про що
свідчить поштове повідомлення, копія
якого міститься в матеріалах справи
(а.с. 15). Проте, відповідь ФОП ОСОБА_4 на
вказану пропозицію щодо внесення змін
до спірного договору оренди не була
надана, у зв'язку з чим спір передано на
вирішення до суду.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу
України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

До того ж статтею 30 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

У відповідності з положеннями ч. 1, 2 ст.
651 Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках,
встановлених договором або законом.

Як зазначено прокурором, обставинами,
які стали винятковими для внесення
змін в умови спірного договору, є
внесення змін до чинного законодавства
щодо розміру орендної плати за землю,
внаслідок чого визначений в договорі
розмір орендної плати значно нижчий
законодавчо встановленого розміру
орендної плати.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ, яким
встановлені ставки орендної плати.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України" від 02.12.2010р. № 2756-VІ
було внесено зміни до статті 21 Закону
України „Про оренду землі", у зв'язку з
чим вказана стаття закону була
викладена у такій редакції: „Орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України)...". При цьому у зв'язку з
набранням чинності з 01.01.2011 р.
Податкового кодексу України втратив
чинність Закон України "Про плату за
землю".

Так, відповідно до п. 288.4 ст. 288 розділу
XIII „Плата за землю" Податкового
кодексу України розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються в договорі оренди між
орендодавцем (власником) та орендарем.

Підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового
кодексу України визначено, що річна
сума орендної плати, яка встановлена в
договорі оренди, не може бути меншою:

- для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом;

- для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що

встановлюється цим розділом.

Разом з цим згідно з п.п. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України річна сума
орендної плати, яка встановлена в
договорі оренди, не може перевищувати:

- для земельних ділянок, наданих
для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки;

- для інших земельних ділянок,
наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної

грошової оцінки.

Для визначення орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Порядок
індексації нормативної грошової
оцінки земель визначено ст. 289
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 271.1.2. ст. 271 Податкового
кодексу України базою оподаткування є
площа земельних ділянок.

З огляду на зазначене, на думку
прокурора, розмір орендної плати з
урахуванням вимог чинного
законодавства має складати саме 3% від
нормативної грошової оцінки землі в
рік, про що зазначено в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 статті 652 Цивільного
кодексу України у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах.

В силу приписів ч. 2 ст. 652 Цивільного
кодексу України, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 652 ЦК
України, існування одночасно умов є
необхідним для встановлення
ускладнень у виконанні, достатніх для
розірвання або зміни договору.

Першою умовою визначено те, що в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане.
У відповідності до даної умови, події,
що викликали ускладнення у виконанні
договору, і які можна назвати "істотною
зміною обставин" повинні мати місце або
стати відомими сторонам
(заінтересованій стороні) після
укладення договору. Другою умовою є
зміна обставин, яка зумовлена
причинами, що заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагаються. Іншими словами
мова йде про те, що події, які
викликають ускладнення, не могли
стороною бути розумно прийняті до
уваги.

Третя умова - виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала б при укладенні
договору. Мова йде про зменшення
цінності отримуваного стороною за
договором, включаючи випадки коли
виконання взагалі більш не має ніякої
цінності для сторони, що отримує
виконання. Зменшення цінності
отримуваного стороною за договором
відбувається у випадку, коли суттєво
змінюється договірна рівновага у силу
істотного підвищення вартості
виконуваного або у силу зменшення
отримуваного стороною за договором.

Слід зазначити, що поняття "істотні
зміни обставин" або іншими словами
"ускладнення" виконанні договору мають
значення лише у відношенні ще не
здійсненного виконання і не мають
правового значення для виконання, яке
вже відбулося.

Істотна зміна обставин як правило має
правове значення для договорів коли їх
укладення не збігається з виконанням, а
дія договору та виконання має бути
довго триваючою у порівняні із
договорами, які виконуються у момент їх
укладення.

Четвертою умовою є те, що із суті
договору або звичаїв ділового обороту
не випливає, що ризик зміни обставин
несе заінтересована сторона. Виходячи
із змісту названої умови, випадки
ускладнення у виконанні договору не
можуть мати місця, якщо потерпіла
сторона прийняла на себе ризик зміни
обставин. Прийняття на себе ризику
зміни обставин не обов'язково повинно
бути прямо відображено у договорі,
такий висновок може слідувати із
самого характеру та змісту
зобов'язання.

Зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК
України).

Виходячи з аналізу положень спірного
договору оренди, сторонами було
досягнута домовленість про перегляд
розміру орендної плати у разі зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів та з інших
мотивів, визначених у п. 11 цього
договору. Відтак, умови договору оренди
не виключають можливість зміни розміру
орендної плати через зміну
законодавством мінімального розміру
орендної плати, виходячи з
встановленого законом розміру
земельного податку для відповідної
категорії земель. При цьому слід
зазначити, що відбулась істотна зміна
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, а саме було змінено
розмір земельного податку. У випадку,
якби сторони могли передбачити інший
розмір орендної плати, то вони б уклали
договір на інших умовах, тобто
передбачили більшу суму орендної
плати. Зміна обставин зумовлена
причинами, які позивач як
заінтересований орендодавець не міг
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від
нього вимагалися, оскільки порядок
розрахунку та ставки податку за оренду
земель встановлено законом. Виконання
договору на умовах, що передбачені у
діючому договорі, порушує
співвідношення майнових інтересів і
позбавляє орендодавця того, на що він
розраховував при укладенні договору, а
саме отримання орендної плати у
розмірі, не нижче вставленого
мінімального розміру орендної плати та
ставки податку за оренду земельної
ділянки. Тим більш такі обставини
обумовлюють тривалість строку дії
договору (15 років), а також наявність на
спірній земельній ділянці належних
відповідачу об'єктів нерухомості на
підставі рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду від 27.11.2006 р., що
підтверджується листом КП
„Ізмаїльське міжміське бюро технічної
інвентаризації" від 03.07.2013 р. № 833. Більш
того в спірному договорі не
передбачено, що ризик зміни обставин
несе орендодавець.

Відтак, судом на підставі ретельної
правової оцінки умов укладеного між
сторонами договору та інших доказів по
справі встановлено наявність обставин,
з якими закон пов'язує можливість зміни
спірного договору оренди за рішенням
суду згідно ч. 2 статті 652 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, враховуючи викладене та
те, що розмір орендної плати за землю
законодавчо було змінено, а умовами
договору оренди передбачена
можливість зміни розміру орендної
плати, яка є регульованою ціною
відносно земельних ділянок державної
та комунальної власності, відповідно
така законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду умов цього договору в
частині розміру орендної плати.

Аналогічної позиції дотримується
Верховний Суд України в постановах від
27.12.2010 р. № 3-47гс10 та від 20.08.2013 р. №
3-21гс13, які є обов'язковими для суду
згідно положень ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд вважає цілком
обґрунтованими вимоги прокурора про
внесення змін до укладеного між
позивачем та відповідачем договору
оренди земельної ділянки від 06.09.2006 р.,
що стосуються розміру орендної плати з
огляду на діючу нормативну грошову
оцінку спірної земельної ділянки.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст.
653 Цивільного кодексу, якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Разом з тим слід зазначити, що чинним
процесуальним законодавством
передбачено право прокурора на
звернення до господарського суду в
інтересах держави з позовною заявою, в
якій прокурор самостійно визначає, в
чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність
їх захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Пунктом 5 статті 121 Конституції України
на прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадян або
держави в суді у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
„Про прокуратуру" представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави - наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Формами
представництва є: 1) звернення до суду з
позовами або заявами про захист прав і
свобод іншої особи, невизначеного кола
осіб, прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави, або про
визнання незаконними правових актів,
дій чи рішень органів і посадових осіб;
2) участь у розгляді судами справ; 3)
внесення апеляційного, касаційного
подання на судові рішення або заяви про
їх перегляд за нововиявленими
обставинами. З метою вирішення питання
наявності підстав для внесення
касаційного подання у справі,
розглянутій без участі прокурора,
прокурор має право знайомитися з
матеріалами справи в суді, робити
виписки з неї, отримувати копії
документів, що знаходяться у справі.
Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Так, слід зазначити, що Ізмаїльська
міська рада є уповноваженим державою
органом виконавчої влади у земельних
правовідносинах, що здійснює
повноваження суб'єкта права державної
власності на землю. Тому у даних
спірних правовідносинах саме міська
рада може виступати позивачем.

Зокрема, відповідно до п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України та
п.1 ст. 33 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" до
повноважень міської ради відноситься
розпорядження землями в межах
населених пунктів.

Відтак, суд вважає представництво
інтересів позивача прокуратурою
цілком правомірним та належним чином
обґрунтованим.

Щодо судових витрат по даній справі
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового
збору визначені Законом України від
08.07.2011 р. „Про судовий збір" (зі змінами
із змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 6 жовтня 2011 року N
3828-VI), який набрав чинності 01 листопада
2011 р.

Так, згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 ч. 2
ст. 4 вказаного Закону ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру становить 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, а за подання позовної
заяви немайнового характеру становить
1 розмір мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому подана
відповідна заява.

З огляду на те, що на 01.01.2014 р.
встановлено розмір мінімальної
заробітної плати - 1218 грн., відповідно
за подану прокурором у 2014 році позовну
заяву немайнового характеру розмір
судового збору становить 1218 грн.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Як зазначено в п. 4.6 Постанови Пленуму
ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" (із змінами та доповн.),
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене та те, що
рішення відбулось на користь позивача,
який звільнений від сплати судового
збору, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору до державного бюджету
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Ізмаїльського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Ізмаїльської міської ради до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про внесення
змін до договору оренди земельної
ділянки задовольнити.

2. Внести зміни до договору оренди
землі, укладеного 06.09.2006 р. між
Ізмаїльською міською радою Одеської
області та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 щодо оренди земельної ділянки
площею 0,1087 га, що знаходиться у АДРЕСА_2,
який зареєстрований в Одеський
регіональній філії ДП „Центр
державного земельного кадастру", про що
у державному реєстрі землі вчинено
запис від 20 грудня 2006 року за № 29,
шляхом викладення пунктів 2.2, 4.2 і 4.5
договору в наступних редакціях:

п. 2.2 - „Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки складає 544 423,95 грн.";

п. 4.2 - „За користування земельною
ділянкою орендар сплачує орендодавцю
орендну плату в розмірі - 3% від
нормативної грошової оцінки землі в
рік";

п. 4.5 - „Всі розрахунки за договором
оренди земельної ділянки здійснюються
в грошовій формі (безготівковій) шляхом
перерахування орендарем суми орендної
плати на розрахунковий рахунок бюджету
м. Ізмаїл".

3. СТЯГНУТИ з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (68600, АДРЕСА_1;
ідент. номер НОМЕР_1) на користь
державного бюджету (отримувач: ГУ ДКСУ
в Одеській області, ,
рахунок №3008, банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код
бюджетної класифікації 22030001; код
ЄДРПОУ господарського суду Одеської
області 03499997) судовий збір в сумі
1218/одна тисяча двісті вісімнадцять/грн.
00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 08.07.2014 р.

Головуючий суддя
Петров В.С.

Суддя
Рога Н.В.

Суддя
Погребна К.Ф.