ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р.Справа № 922/1768/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "НАК "Нафтогаз
України", м. Київ до Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла", м. Харків про стягнення
17389,96грн. за участю представників
сторін:

позивача - Єфременко О.О., довіреність
№14-88 від 18.04.14 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне АТ "НАК "Нафтогаз
України" звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з відповідача - Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" 17389,96грн., в тому числі
10952,75грн. пені, 32,79грн. інфляційних та
6404,42грн. 3% річних. Свої вимоги позивач
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу № 12/48-БО-31 від 31.07.2012р., внаслідок
чого виникла заборгованість.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлений позов,
просить суд його задовольнити.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

14.07.2014р. через канцелярію суду за вх. №
24048 відповідач подав відзив на позов, в
якому відповідач визнав факт
несвоєчасних розрахунків з позивачем
пояснивши їх несвоєчасними
розрахунками бюджетних установ та
організацій, інших споживачів; крім
того відповідач посилається на те, що
він є теплопостачальним підприємством,
тарифи на теплову енергію якого не
відповідають фактичним витратам на
виробництво цієї енергії і різниця в
тарифах не відшкодована відповідачу. З
огляду на викладені обставини
відповідач просить суд зменшити розмір
нарахованої позивачем пені на 90%.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
встановив наступне.

31 липня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (позивач, Продавець) та
Приватним акціонерним товариством
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (відповідач, Покупець) був
укладений договір № 12/48-БО-31 на купівлю
- продаж природного газу (надалі -
Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2012 році природний
газ (надалі - газ), для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом вересня-грудня 2012р.,
а відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 829280,90 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу від 30.09.12р. б/н
на суму 7 696,54 грн. (за вересень 2012р.), від
30.11.12 б/н на суму 89 132,38 грн. (за жовтень
2012р.), від 30.11.12 б/н на суму 290 924,97 грн. (за
листопад 2012р.) та від 18.03.13 б/н на суму 441
527,01 грн. (за грудень 2012р.) (копії актів
містяться в матеріалах справи).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Проте відповідачем, всупереч умовам
Договору, не вчасно проводились
розрахунки за поставлений природний
газ, внаслідок чого позивачем на суму
заборгованості нараховано відповідачу
32,79 грн. інфляційних, 6404,42 грн. 3% річних
та 10952,75 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем пункту 6.1.
умов цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

З огляду на викладене суд вважає, що
позивачем правомірно заявлена до
стягнення з відповідача пеня в розмірі
10952,75 грн.

Проте, відповідач просить суд зменшити
розмір нарахованої пені на 90%.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача щодо зменшення розміру
пені на 90% вважає за можливе
задовольнити його частково, та
зменшити розмір заявленої до стягнення
пені на 10%, виходячи з наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право:
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром боргу, ступеня виконання
зобов'язань, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до п.1.2 Договору №12/48-БО-31
газ, що продається за цим договором,
вико ристовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.
Тобто отриманий природний газ є
складовою тарифу за послуги
теплопостачання (централізоване
опалення та гаряче водопостачання), що
надаються відповідачем бюджетним
установам, організаці ям та іншим
споживачам.

Скрутний фінансовий стан відповідача
та неналежне виконання ним своїх
зобов'язань з оплати поставленого йому
газу спричинено, в свою чергу,
неналежним виконанням споживачами
теплової енергії - бюджетними
організаціями та населенням,
зобов'язань з оплати наданих їм послуг
з теплопостачання.

Борги бюджетних установ, організацій
та інших споживачів перед
підприємством відпові дача станом на
31.12.2012 р. у відповідності до інформації
про нарахування, надходження та
заборгованість за теплову енергію
досягли розмір 8 257 115,42 грн.

Тобто несвоєчасна сплата щомісячних
платежів за отриманий природний газ
виникла по незалежних від підприємства
відповідача причинах.

Відповідач є відповідальним за
безперебійне централізоване
постачання теплової енергії у районі
своєї діяльності, від якого залежить
безаварійне та безперебійне
постачання тепло вої енергії у вигляді
опалення та гарячого водопостачання. У
ПРАТ «ТЦРП» відсутнє джерело на оплату
штрафних санкцій і примусове стягнення
повної суми пені зумовить неможливість
вчасно закупити матеріальні ресурси,
необхідні для ремонту та відновлення
теплових мереж, виконати податкові
зобов'язання перед бюджетом, виплатити
заробітну плату трудовому колективу
підприємства та поставити під загрозу
постачання теплової енергії
споживачам у наступному опалювальному
сезоні.

Крім того, відповідач є
теплопостачальним підприємством,
тарифи на теплову енергію якого не
відповідають фактичним витратам на
виробництво цієї енергії і різниця в
тарифах не відшкодована відповідачу.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 червня 2012 р. № 517 затверджений
порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тари фах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з не
відповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопо стачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування. Сума субвенції
узгоджена з Департамен том фінансів
Харківської обладміністрації,
Департаментом житлово-комунального
госпо дарства та розвитку
інфраструктури Харківської
обладміністрації, Департаментом кому
нального господарства Харківської
міської ради та Департаментом бюджету
і фінансів Харківської міської ради,
але до цього часу не перерахована, що
підтверджується витягом з протоколу №2
від 10 лютого 2014 року засідання
територіальної комісії Харківської об
ласті з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу та роз рахунком обсягу
заборгованості за минулі роки з
різниці в тарифах на теплову енергію в
розмірі 22 500 255,80 гри., в тому числі за 2012
рік - 9 046 461,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що зазначені факти є саме
тими винятковими обставинами, з якими
Закон пов'язує можливість зменшення
штрафних санкцій.

Зважаючи на те, що ступінь виконання
зобов'язання є високою (тобто основний
борг відповідачем був повністю
погашений), а також, беручи до уваги те,
що наведені вище обставини вказують на
відсутність вини відповідача у
виникненні заборгованості перед
позивачем (заборгованість виникла
внаслідок неузгодженості в сфері
виділення бюджетних коштів та не
покриття тарифами собівартості
енергоносіїв) та підтверджують
добросовісність при виконанні
зобов'язань стосовно погашення
заборгованості, суд вважає за можливе
частково задовольнити клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 90% та зменшити розмір пені на 10%,
стягнувши з відповідача 9857,48 грн. пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 32,79грн. інфляційних та
6404,42грн. 3% річних, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунки позивача,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаних сум інфляційних та 3%
річних дійшов висновку про те, що
відповідні розрахунки є вірними, та
відповідають нормам чинного
законодавства, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 32,79грн.
інфляційних та 6404,42грн. 3% річних є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Слід звернути увагу на те, що стягнуті
судом 3 % річних у розмірі 6404,42грн. на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
мають компенсувати всі негативні
наслідки затримки розрахунку з боку
відповідача.

Дана правова позиція з вищевикладених
питань узгоджується з практикою Вищого
господарського суду України по
аналогічним справам, зокрема, у
постановах: від 23.05.2012 року №5023/128/12, від
13.08.2012 року №5023/1324/12, від 13.08.2012 року у
справі №5023/1235/12, від 13.08.2012 року у справі
№5023/1231/12, від 22.08.2012 року у справі
№5023/579/12, від 27.09.2012 року у справі
№16/4/5022-107/2012, від 31.10.2012 року у справі
№5015/2216/12, від 19.12.2012 року у справі
№5023/3165/12, від 19.12.2012 року у справі
№5019/880/12, у справі 5023/10324/11 від 12.06.2013
року.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу,
пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 258, 267, 509, 525, 530, 598, 611, 612, 625, 629
Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174,
179, 193, 232, 233 Господарського кодексу
України; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" (61172, м. Харків,
вул. Роганська, 155; в тому числі р/р №
606 у ПАТ "Банк Гарант" м.Харків, МФО
351607 ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; в тому числі р/р №
1 в ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 300465, )
9857,48грн. пені, 32,79грн. інфляційних,
6404,42грн. 3% річних та 1827,00грн. витрат по
сплаті судового збору.

В задоволенні заявленої до стягнення
пені у розмірі 1095,27 грн. - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Повне рішення складено 16.07.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко