ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Справа № 922/5310/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Міщенка П.К.,
Коваленка В.М.,суддів:Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційну скаргу на
ухвалу та на постанову Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" Господарського суду
Харківської області від 09.01.2014 року
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року у
справі№ 922/5310/13 господарського суду за
заявою Харківської області Приватного
підприємства "Володимир"провизнання
банкрутом За участю представників:
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Юр М.А.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30.12.2013 року
(суддя Дзюба О.А.) прийнято заяву ПП
"Володимир" про порушення провадження у
справі про банкрутство на підставі ст.
95, 12 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та зобов'язано
боржника надати суду документи,
необхідні для розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.01.2014 року
(суддя Дзюба О.А.) порушено провадження
у справі №922/5310/13 про банкрутство ПП
"Володимир". Введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.
Зобов'язано боржника виконати вимоги
ухвали господарського суду
Харківської області від 30.12.2013 року.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року
(головуючий суддя - Здоровко Л.М., судді:
Плахов О.В., Шутенко І.А.) апеляційну
скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
залишено без задоволення. Ухвалу
господарського суду Харківської
області від 09.01.2014 року у справі №922/5310/13
залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 09.01.2014 року у
даній справі та припинити провадження
у справі, як безпідставно порушене,
посилаючись на порушення та невірне
застосування судом другої інстанції
приписів ст. 16, 95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"

Колегія суддів Вищого
господарського суду України,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, дійшла до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Згідно із частинами 1 ст. 2 Закону про
банкрутство (у редакції Закону України
від 22.12.2011 року N 4212-VI) (Далі по тексту -
Закон про банкрутство) провадження у
справах про банкрутство регулюється
цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Так, судами попередніх інстанцій в ході
розгляду справи було встановлено
дотримання всіх передумов в досудовій
процедурі ліквідації ПП "Володимир",
встановлено перевищення розміру
пасиву над активами боржника, у зв'язку
із чим суд дійшов висновку про
наявність підстав для порушення
провадження у даній справі про
банкрутство, в порядку норм ст. 95 Закону
про банкрутство. Апеляційним
господарським судом вказані висновки
підтримані у повному обсязі.

Заперечуючи такі висновки судів,
скаржник вказує, що суди не дослідили,
належним чином, виконання боржником
передумов для звернення до
господарського суду із заявою про
порушення провадження у справі про
банкрутство, за правилами ст. ст. 95
Закону про банкрутство, зокрема,
боржник не повідомив про прийняття
рішення щодо його ліквідації, ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", як відомого
кредитора. Крім того, висновок про
вартість майна, наданий боржником при
порушенні провадження у справі про
його банкрутство, як доказ
недостатності майна для задоволення
кредиторських вимог, взагалі не
підписаний суб'єктом оціночної
діяльності, отже не може бути доказом,
який достовірно підтверджує актив
боржника.

Вищий господарський суд України
погоджується із такими запереченнями,
з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 95 Закону
про банкрутство якщо вартості майна
боржника - юридичної особи, щодо якого
прийнято рішення про ліквідацію,
недостатньо для задоволення вимог
кредиторів, така юридична особа
ліквідується в порядку, передбаченому
цим Законом. У разі виявлення
зазначених обставин ліквідатор
(ліквідаційна комісія) зобов'язаний
звернутися до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство такої юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
дотримання боржником порядку
ліквідації юридичної особи відповідно
до законодавства України.

Такий порядок передбачений нормами ч. 3
ст. 110, ст. 111 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), а також нормами ст. 60
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), норми яких містять
загальні положення про ліквідацію
юридичної особи (суб'єкта
господарювання).

Особлива процедура, що передбачена ст.
95 Закону про банкрутство (банкрутство
боржника, що ліквідується власником),
випливає з процедури добровільної
ліквідації юридичної особи, тобто
ліквідації юридичної особи за рішенням
її учасників (власників) або органу,
уповноваженого на це установчими
документами.

У зв'язку з цим необхідними
передумовами для звернення із заявою
про порушення провадження у справі про
банкрутство боржника в порядку ст. 95
Закону про банкрутство є дотримання
вимог цивільного та господарського
законодавства щодо добровільної
ліквідації юридичної особи.

Такі передумови полягають у
наступному:

Прийняття рішення власником майна (або
органом, уповноваженим управляти
майном) боржника про звернення
боржника до господарського суду із
заявою. Проведення аналізу активів
боржника у вигляді проведення
інвентаризації наявного майна (у тому
числі переданого у заставу майна), його
належної оцінки та оцінки грошових
коштів на рахунках боржника. Аналіз
пасивів боржника шляхом публікації
оголошення згідно з вимогами ч.ч. 2, 5 ст.
105 ЦК України, а також повідомлення
явних кредиторів персонально у
письмовій формі про ліквідацію
юридичної особи боржника (ч. 3 ст. 60 ГК
України) з метою виявлення кредиторів
та встановлення повного обсягу
кредиторської заборгованості, у тому
числі по податках, зборах (обов'язкових
платежах). Проведення аналізу активів
та пасивів боржника є підставою
складення проміжного ліквідаційного
балансу, який додається до заяви
боржника відповідно до п. 3 ст. 11 Закону
про банкрутство. Повідомлення органу
державної податкової служби про
ліквідацію підприємства - ч. 7 ст. 111 ЦК
України та ч. 3 ст. 60 ГК України.

Дотримання визначених вимог та
сукупність вказаних дій із доданням
доказів їх проведення є підставою для
звернення ліквідатора (ліквідаційної
комісії) із заявою про порушення справи
про банкрутство в порядку ст. 95 Закону
про банкрутство та складає предмет
спору у справі про банкрутство за
особливою процедурою, що порушується в
порядку норм означеної статті.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
необхідною та обов'язковою передумовою
порушення провадження у справі про
банкрутство в порядку норм ст. 95 Закону
про банкрутство та визнання боржника
банкрутом відповідної до цієї статті є
додання та наявність доказів на
підтвердження всіх передумов для
порушення провадження в порядку
означеної статті саме на момент
звернення боржника із відповідною
заявою.

Втім, порушуючи провадження у даній
справі, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що до заяви про порушення
справи про банкрутство за ст. 95 Закону
про банкрутство не додано доказів
повідомлення боржником всіх явних
кредиторів (у розумінні ст. 60 ГК
України), зокрема ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про його ліквідацію та про
порядок і строки заявлення кредиторами
претензій.

Заява боржника про припинення платника
податків (форма № 8-ОПП) була направлена
на адресу Харківської ОДПІ головного
управління Міндоходів у Харківсьій
області лише 05.12.2013 року, що
підтверджується поштовим чеком від
05.12.2013 року №6625 (т. 1 а.с. 43), тобто після
закінчення двомісячного строку для
заявлення кредиторських вимог до
боржника, після публікації
відповідного огололошення у Бюлетні
державної реєстрації юридичних та
фізичних осіб-підприємців №260 від
19.09.2013 року, при тому, що проміжний
ліквідаційний баланс був затверджений
боржником вже 25.12.2013 року, що позбавило
податковий орган вчасно здійснити
податкову перевірку боржника та у разі
виявлення податкового боргу
звернутися до нього з грошовими
вимогами.

З урахуванням наведеного, пасив
боржника не міг бути повністю
сформований, тому не можна вважати про
його чіткий розмір.

Крім того, до заяви про порушення
справи про банкрутство не надано
доказів повідомлення про ліквідацію
юридичної особи фондів, зокрема,
Пенсійного Фонду України, Центру
зайнятості, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, Фонду соціального
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатністю, які, також є
явними кредиторами боржника.

Також, немає підстав стверджувати про
наявність у справі доказів проведення
оцінки наявних активів боржника,
оскільки, висновок про вартість майна,
наданий боржником при порушенні
провадження у справі про його
банкрутство, взагалі не підписаний
суб'єктом оціночної діяльності (т. 1 а.с.
116), отже не може бути доказом, який
достовірно підтверджує вартість
активів боржника.

Викладене у сукупності свідчить, що
складення наданого у справі проміжного
ліквідаційного балансу боржника
відбулось з порушенням норм ч. 8 ст. 111
Цивільного кодексу України, а
відомості в цьому балансі не
відповідають обставинам справи.

Наявність вказаних обставин, що мають
бути підтверджені відповідними
доказами, має істотне значення,
оскільки, як вже було зазначено вище, є
підставою та передумовою для
звернення ліквідатора (ліквідаційної
комісії) із заявою про порушення справи
про банкрутство в порядку ст. 95 Закону
про банкрутство.

Отже, суд першої інстанції
безпідставно встановив правомірність
порушення та здійснення провадження у
справі про банкрутство, у даному
випадку, в порядку норм ст. 95 Закону про
банкрутство, не звернувши уваги на
визначені вище обставини та порушивши
норми ст.ст. 105, 110, 111 ЦК України, ст. 60 ГК
України та ст. 11 Закону про банкрутство.

Апеляційний господарський суд, під час
здійснення апеляційного перегляду
оскаржуваної ухвали підготовчого
засідання, в порядку ст. 101 ГПК України,
на наведені порушення уваги не звернув
та не усунув їх.

Разом з тим, Пунктом 1-1 частини 1 ст. 80
ГПК України передбачено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

В силу своїх повноважень, передбачених
ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція
за результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
суду першої інстанції, постанову
апеляційної інстанції повністю або
частково і припинити провадження у
справі чи залишити позов без розгляду
повністю або частково (п. 4). Враховуючи
наведене та виходячи із системного
аналізу норм ГПК України, колегія
суддів касаційної інстанції вважає, що
оскільки справа про банкрутство
Приватного підприємства "Володимир"
порушена безпідставно за відсутністю
відповідних передумов для такого
порушення, провадження у справі
№922/5310/13, на підставі п. 1-1 частини 1 ст. 80
ГПК України, підлягає припиненню.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК
України Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 09.01.2014 року у
справі скасувати.

Провадження у справі №922/5310/13
припинити.

Головуючий:
П. К. Міщенко

Судді:
В.М. Коваленко

В.Ю. Поліщук