ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Справа № 910/1837/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Саранюка В.І. -
доповідача у справісуддівГольцової
Л.А. Кочерової Н.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"на рішення
від та на постанову відгосподарського
суду міста Києва 03.03.2014 Київського
апеляційного господарського суду
12.05.2014у справі господарського суду№
910/1837/14 міста Києваза позовомДержавного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування"доДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна
залізниця"простягнення 73 151, 35 грн.за
участю представників сторін:

від позивача - Бокач М.В.

від відповідача - Остапенко Р.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Центру механізації колійних
робіт Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" про
стягнення 73 151,35 грн., з яких: 69 000,00 грн.
основного боргу та 4 151,35 грн. пені.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 у справі № 910/1837/14 (суддя
Грєхова О.А.) позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" на користь
Державного підприємства "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування" 69 000,00 грн. основного
боргу та 1 723,32 грн. судового збору. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№ 910/1837/14 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Жук Г.А., судді
Агрикова О.В., Руденко М.А.) за
наслідками розгляду апеляційної
скарги Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" рішення
господарського суду міста Києва від
03.03.2014 залишено без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення. Вказаною
постановою також здійснено заміну
первісного відповідача - Центр
механізації колійних робіт Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" на
належного відповідача у справі -
Державне територіально-галузеве
об'єднання "Південно-Західна
залізниця".

У касаційній скарзі Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Південно-Західна залізниця",
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 62
Господарського кодексу України, ст. 526
Цивільного кодексу України, просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 03.03.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№ 910/1837/41 та відмовити у задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування" в повному обсязі.

У відзиві на касаційну скаргу Державне
підприємство "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування" просить залишити
вказану скаргу без задоволення,
посилаючись на те, що суди попередніх
інстанцій вірно з'ясували обставини, що
мають значення для справи, повністю
дотримувались норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
встановлених обставин справи, а також
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
на підставі встановлених фактичних
обставин справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 07.03.2012 між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
"Південно-Західна залізниця" (замовник)
та Державним підприємством
"Український науково-дослідний
інститут вагонобудування" (виконавець)
було укладено договір № 84 на
обстеження технічного стану рухомого
складу, за умовами якого замовник за
договором доручив, а виконавець
прийняв на себе зобов'язання на
виконання послуг за темою: "Обстеження
технічного стану турних вагонів та
вагонів-платформ Південно-Західної
залізниці, з метою визначення
можливості їх подальшої експлуатації".

Відповідно до п. 2.1. договору від 07.03.2012
вартість послуг з обстеження
технічного стану одного турного
пасажирського вагона складає 600,00 грн.,
в тому числі ПДВ 20 % - 100,00 грн.

Згідно з п.п. 2.2., 2.3., 2.4. договору від
07.03.2012 вартість послуг з обстеження
технічного стану одного турного вагона
на базі рефрижераторного вагона
складає 360,00 грн., в тому числі ПДВ 20 % -
60,00 грн.; вартість послуг з обстеження
технічного стану одного
вагона-платформи складає 360,00 грн., в
тому числі ПДВ 20 % - 60,00 грн.; загальна
вартість послуг за договором згідно з
протоколом узгодження договірної ціни
(додаток № 1) складає: 69 000,00 грн., в тому
числі ПДВ 20 % - 11 500,00 грн.

Пунктом 2.5. договору від 07.03.2012
передбачено, що розрахунок за виконані
послуги проводиться шляхом
перерахування замовником на поточний
рахунок виконавця грошових коштів за
фактичну кількість вагонів, на які
оформлені мотивовані висновки та
надані виконавцем акти здачі-приймання
послуг на відповідну суму, протягом 20
банківських днів із дня підписання
акту замовником. Виконані та вказані в
акті послуги вважається окремим етапом
послуг за договором. Кількість
оглянутих вагонів з оформленням
мотивованих висновків, на які
складається акт здачі-прийняття
послуг, визначених за домовленістю
сторін.

Згідно з п. 9.1. договору від 07.03.2012
договір набув чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.08.2012, а в
частині розрахунку - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов договору виконавець
надав замовнику послуги на суму 69 000
грн., що підтверджується актом
здачі-приймання № 448-12 від 02.08.2012, який
підписано уповноваженими
представниками та скріплено печатками
сторін договору.

21.10.2013 позивач звернувся до відповідача
з претензією № 05-0914.2/55 про сплату боргу
в сумі 69 000 грн. Факт отримання вимоги
відповідачем підтверджено
представленим в матеріалах справи
повідомленням поштової установи про
вручення кореспонденції. Проте
відповіді на вказану вимогу відповідач
не надав.

Посилаючись на порушення відповідачем
зобов'язань щодо оплати наданих послуг
за договором від 07.03.2012, Державне
підприємство "Український
науково-дослідний інститут
вагонобудування" звернулось до суду з
позовом про стягнення 69 000,00 грн.
основного боргу та 4 151,35 грн. пені.

Рішення суду першої інстанції та
постанова апеляційного господарського
суду мотивовані посиланням на ст.ст. 14,
258, 267, 526, 530, 546, 549, 611, 614, 629 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 193, 230, 231, 232
Господарського кодексу України. При
цьому суди попередніх інстанцій
встановили, що внаслідок неналежного
виконання зобов'язань по оплаті
наданих послуг за договором від 07.03.2012 у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 69 000,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення 4 151,35 грн. пені, суди
виходили з пропуску позивачем позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем.

Колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу; зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши
вищенаведені норми законодавства,
встановивши факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором від 07.03.2012 щодо оплати
наданих послуг на суму 69 000,00 грн.,
дійшли правомірного висновку про
задоволення позову в частині стягнення
основного боргу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктами 2.5, 4.4. договору від 07.03.2012
передбачено, що розрахунок за виконані
послуги проводиться на протязі 20
банківських днів з дня підписання акту
замовником. За порушення строків
оплати замовник сплачує виконавцю пеню
в розмірі облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на те, що відповідачем до
винесення рішення у справі подано
заяву про застосування позовної
давності до позовної вимоги про
стягнення пені і позивач не
обґрунтував поважності причин
пропуску її строку, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку про відмову у задоволенні
позову в частині стягнення 4 151,35 грн.
пені з підстав пропуску позовної
давності.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів попередніх інстанцій про
часткове задоволення позову, а тому
підстав для зміни або скасування
рішення господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 та постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№ 910/1837/14 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№ 910/1837/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Саранюк В.І.

Судді
Гольцова Л.А.

Кочерова Н.О.