м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10980/14 14.07.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в м.
Києві

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ"

про стягнення 6 221,34 грн.

Представники сторін:

від позивача: Переходько В.О. -
представник за довіреністю № 24/14-1611/Ан
від 17.05.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в м. Києві до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельна компанія МСУ" про
стягнення 6 221,34 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 01.01.2006 року між
Державним закритим акціонерним
товариством «ОХОРОНА-Комплекс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельна
компанія МСУ» укладено договір № 6/043 на
надання послуг охорони майна.

Згідно з угодою про заміну сторони в
договорі, що укладена між закритим
акціонерним товариством
«ОХОРОНА-Комплекс», товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ» та
Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в місті Києві,
починаючи з 01.03.2007 права та обов'язки
виконавця щодо надання послуг охорони
замовнику перейшли до УДСО при ГУМВС
України в місті Києві.

На умовах зазначеного договору позивач
надав відповідачу охоронні послуги,
проте відповідач свої зобов'язання в
частині оплати за надані послуги за
січень-березень 2014 року в розмірі 6 221,34
грн. не виконав.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.06.2014 року порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.06.2014 року виправлено допущену в
ухвалі суду від 06.06.2014 року описку.

01.07.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав клопотання про
відкладення розгляду справи,
відповідно до якого просив суд
перенести слухання справи призначене
на 07.07.2014 року на будь-який інший термін.

14.07.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач на виконання вимоги
ухвали суду від 06.06.2014 року подав
документи.

В судове засідання 14.07.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 06.06.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення № 013.

Відповідно до абз.2 п. 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року,
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01.01.2006 року між Державним закритим
акціонерним товариством
«ОХОРОНА-Комплекс» (виконавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельна
компанія МСУ» (замовник) укладено
договір № 6/043 на надання послуг охорони
майна.

01.03.2007 року між закритим акціонерним
товариством «ОХОРОНА-Комплекс»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мостобудівельна
компанія МСУ» та Управлінням
Державної служби охорони при ГУМВС
України в місті Києві укладено угода
про заміну сторони в договорі від 01.01.2006
року №6/043, відповідно до умов якої
починаючи з 01.03.2007 року права і
обов'язки за договором від 01.01.2006 року
№6/043 переходять від ЗАТ
«ОХОРОНА-Комплекс» до виконавця
(Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в місті Києві), а
також оплата послуг за договором
здійснюється замовником на
розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 1 договору визначено, що об'єкт -
належне замовнику на праві власності
або володіння та користування,
відокремлене приміщення, обладнане
охоронною сигналізацією, вказане у
дислокації (додаток І до договору) та
позначене на плані (схемі) (додаток 5 до
договору). Всі об'єкти, вказані у
дислокації, незалежно від їх кількості
у тексті договору іменуються як
«об'єкт».

Відповідно до п.2.1 договору, за цим
договором замовник доручає, а
виконавець зобов'язується здійснювати
охорону майна замовника на об'єкті та
обслуговування сигналізації на цьому
об'єкті.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Договір набирає чинності з 01.01.2006 року
та є чинним протягом трьох місяців (п.9.1
договору).

Відповідно до п.9.2 договору, договір
поновлюється на строк, встановлений
п.9.1 даного договору, якщо жодна із
сторін не менше ніж за 15-ть днів до
закінчення строку чинності договору
письмово не заявить про його
припинення. Кількість разів поновлення
договору не обмежується.

Згідно з статтею 905 ЦК України строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3.5 договору, до
закінчення поточного місяця
виконавець надає замовнику два
примірники акта приймання наданих
послуг, який останній зобов'язаний
протягом п'яти перших робочих днів
наступного місяця підписати і один
примірник підписаного акта повернути
виконавцю. У випадку наявності у
замовника заперечень щодо обсягу
послуг, наданих виконавцем у звітному
місяці, замовник зобов'язаний в той же
строк у письмовій формі, надати
виконавцю свої обґрунтовані
заперечення.

Як зазначено позивачем, він направив
відповідачу два примірники акту
№С6-0000587 прийому-здачі виконаних
робіт/послуг за січень 2014 року на суму 2
130,17 грн. та два примірники акту №С6-0001316
прийому-здачі виконаних робіт/послуг
за лютий 2014 року на суму 1 940,12 грн. для
підписання, які отримані відповідачем
17.03.2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
№384.

А також, 14.04.2014 направив відповідачу два
примірники акту №С6-0002046 прийому-здачі
виконаних робіт/послуг за березень 2014
року на суму 2 151,05 грн., які отримані
останнім 16.04.2014 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №394.

Проте відповідач не повернув підписані
акти та не надав обґрунтовані
заперечення в письмовій формі щодо
обсягу наданих послуг.

Згідно з п.3.6 договору, за умови
неповернення замовником підписаного
акта приймання наданих послуг чи
ненадання обґрунтованих заперечень
щодо обсягу послуг, наданих виконавцем
у звітному місяці, в строк, визначений
п.3.5 даного договору, вважається, що
послуги у такому місяці надані
виконавцем в повному обсязі і прийняті
замовником без зауважень, а акт
приймання наданих послуг таким, що
підписаний сторонами.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
розрахунок вартості послуг виконавця
за цим договором здійснюється на
підставі цін, визначених сторонами у
протоколі погодження договірної ціни
(додаток 4 до договору). Вартість послуг
визначається у розрахунку (додаток 2 до
Договору).

Відповідно до п.3.2 договору, оплата за
цим договором здійснюється замовником
щомісячно до 5-го числа місяця
наступного за звітним, в якому
надаються послуги, шляхом
перерахування замовником грошових
коштів у сумі місячної вартості послуг,
визначеної в розрахунку, на рахунок
виконавця.

У випадку ненадходження оплати у
встановлений п.3.2 цього договору строк
виконавець направляє замовнику
письмове повідомлення з вимогою
оплатити заборгованість протягом 10
днів та попередженням про припинення
надання послуг у випадку нездійснення
оплати в зазначений строк (п.3.3
договору).

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності основної заборгованості за
договором у відповідача перед
позивачем за січень-березень 2014 року в
розмірі 6 221,34 грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги
визнаються судом обґрунтовані та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст.
75, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельна
компанія МСУ" (03148, м. Київ, вул.
Жмеринська, будинок 22;
ідентифікаційний код: 03449901) на користь
Управління державної служби охорони
при ГУМВС України у м. Києві (04050, м. Київ,
вулиця Студентська, 9, ідентифікаційний
код: 08596920) основний борг в розмірі 6 221
(шість тисяч двісті двадцять одна) грн.
34 коп. та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Мудрий