ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р.
Справа № 914/2129/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівська міська рада, м.
Львів

про: демонтаж самочинно встановленого
літнього майданчика та стягнення
судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Василюк М. Р. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: Кузик Ю.І. -
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Представникам позивача та третьої
особи роз'яснено права та обов'язки,
передбачені статтею 22 ГПК України,
зокрема, підстави відводу судді
відповідно до статті 20 ГПК України.
Заяв та клопотань про відвід судді не
подано. Представники позивача та
третьої особи не наполягають на
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за
участю Львівської міської ради про
демонтаж самочинно встановленого
літнього майданчика та стягнення
судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 17.06.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено справу до розгляду на 01.07.2014
року, про що сторони та третя особа були
належним чином повідомлені під
розписку в порядку ,передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28 (докази в матеріалах справи).

Судове засідання 01.07.2014 року відкладено
на 15.07.2014 року.

Представник позивача у судове
засідання 15.07.2014 року з'явився, подав
клопотання (вх. №30535/14), у якому просить
суд долучити до матеріалів справи
документи згідно переліку, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, подав для
огляду в судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Представник третьої особи в судове
засідання з'явився.

У пункті 11 Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 15.03.2007
року №01-8/123 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»,
а також пункті 23 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
18.03.2008 року №01-8/164 «Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році»,
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Поштова кореспонденція, яка
скеровувалася господарським судом за
місцезнаходженням відповідача: 79024,
АДРЕСА_1, не повернута на адресу суд
відділення поштового зв'язку.

Як вбачається із долучених до
матеріалів справи Свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2 та
Витягу з ЄДРЮО та ФОП серії НОМЕР_3
місцезнаходженням відповідача у
справі є адреса: 79024, АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» (із
наступними змінами та доповненнями)
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Таким чином, господарським судом
виконані всі можливі заходи щодо
сповіщення відповідача про час та
місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористувався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

Пунктом 3.9.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року №18 визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих позивачем
доказів, належним чином повідомлення
судом відповідача про дату і час
судового засідання, повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Шевченківська районна
адміністрація Львівської міської ради
є юридичною особою, їй присвоєно , знаходиться за адресою:
79058, Львівська область, м. Львів, вул.
Липинського, буд. 11, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
Свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи серії НОМЕР_4 та
Випискою з ЄДРЮО та ФОП серії НОМЕР_5
(докази в матеріалах справи).

Відповідач: Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, йому присвоєно ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований за
адресою: 79024, АДРЕСА_1, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2 та
Витягом з ЄДРЮО та ФОП серії НОМЕР_3
(докази в матеріалах справи).

13.05.2014 року працівниками відділу
соціально-економічного розвитку
Шевченківської районної адміністрації
ЛМР проведено обстеження території
Шевченківського району м. Львова на
предмет виявлення самочинно
встановлених відкритих літніх
майданчиків. В результаті обстеження
виявлено самочинно встановлений
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
літній майданчик біля об'єкту
ресторанного господарства за адресою:
АДРЕСА_2. ФОП ОСОБА_1 ознайомлений із
вказаним Актом 16.05.2014 року, про що
свідчить відповідна відмітка на
вказаному акті (належним чином
завірена копія Акту від 13.05.2014 року в
матеріалах справи).

Листом від 15.05.2014 року вих. №36-вих.-603
позивач звертався до відповідача із
вимогою про демонтаж самочинно
встановленого літнього майданчика.

Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 15.05.2014 року №217
зобов'язано відповідача демонтувати
самочинно встановлений літній
майданчик на АДРЕСА_2 до 24.05.2014 року.

Актом від 26.05.2014 року б/н працівниками
відділу соціально-економічного
розвитку Шевченківської районної
адміністрації ЛМР складено акт про те,
що самочинно встановлений ФОП ОСОБА_1
літній майданчик біля об'єкту
ресторанного господарства за адресою:
АДРЕСА_2 не демонтовано (належним чином
завірена копія акту від 26.05.2014 року б/н в
матеріалах справи).

З підстав наведеного позивач просить
суд зобов'язати відповідача
демонтувати самочинно встановлений
літній майданчик за адресою: АДРЕСА_2

Станом на час розгляду справи в
судовому засіданні доказів
добровільного демонтажу вказаної
малої архітектурної форми сторонами
суду не заявлено та не подано.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
інші юридичні факти.

Згідно частини 1 статті 73 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти ради, сільського,
селищного, міського голови, голови
районної в місті ради, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської,
районної у місті ради, прийняті в межах
своїх повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» благоустрій населених
пунктів - комплекс робіт з інженерного
захисту, розчищення, осушення та
озеленення території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Частинами 1 та 4 статті 20 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
передбачено, що організацію
благоустрою населених пунктів
забезпечують місцеві органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до
повноважень, установлених законом.
Рішення місцевих органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо благоустрою
території певного населеного пункту є
обов'язковим для виконання розміщеними
на цій території підприємствами,
установами, організаціями та
громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до пункту 1.10 Правил
благоустрою міста Львова, затверджених
ухвалою Львівської міської ради від
21.04.2011 року №376 мала архітектурна форма
для провадження підприємницької
діяльності - невелика споруда для
здійснення підприємницької діяльності
торговельно-побутового призначення, що
виконується з полегшених конструкцій і
встановлюється тимчасово без
влаштування заглиблених у ґрунт
фундаментів з розмірами, визначеними
діючими нормативними документами.

Згідно пункту 1.3 Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
затверджених наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 21.10.2011 року №244 тимчасова
споруда торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до пункту 1.3. Порядку
отримання дозволів на встановлення
відкритих літніх майданчиків у м.
Львові біля об'єктів ресторанного
господарства для здійснення
підприємницької діяльності,
затвердженого Ухвалою Львівської
міської ради від 03.05.2009 року №2452
відкритий літній майданчик -
стаціонарний або тимчасовий (щоденного
демонтажу) пункт ресторанного
господарства, який розташовується
виключно біля стаціонарного закладу
(ресторану, кафе, бару, їдальні) у теплий
період року з 1 квітня по 1 листопада і
не має закритого приміщення для
тимчасового перебування людей.

Згідно пункту 2.1. вказаного Порядку для
отримання дозволу на встановлення
відкритого літнього майданчика суб'єкт
господарювання (надалі - заявник) подає
до управління «Дозвільний офіс»
письмову заяву встановленої форми
(додаток 1 до цього Порядку), у якій
зазначає бажане місце та термін
розміщення, функціональне призначення
і характеристику об'єкта.

Пунктом 4.1. Порядку визначено, що
контроль за дотриманням цього Порядку
здійснюють районні адміністрації за
місцем знаходження літнього
майданчика.

Відповідно до пункту 6.4.1. Порядку
самочинно встановлені літні
майданчики підлягають демонтажу.

Відповідно до пунктів 4.3. та 6.2. Порядку
у разі невиконання у зазначений термін
вимог припису про усунення виявлених
порушень цього Порядку районні
адміністрації звертаються до суду з
позовом про примусовий демонтаж
літнього майданчика та забезпечують
демонтаж літніх майданчиків на
підставі рішення суду.

Доказів отримання відповідачем
паспорту літнього майданчика за
адресою: АДРЕСА_2 чи демонтажу
вказаного літнього майданчика у
добровільному порядку станом на час
розгляду справи в судовому засіданні
сторонами суду не заявлено та не
подано, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача і третьої
особи, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення повністю.

Судові витрати: сплачений позивачем
Платіжним дорученням від 04.06.2014 року 3595
судовий збір в розмірі 1 218 грн. 00 коп.
покласти на сторони пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог у
відповідності до статті 49 ГПК України
та стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір в розмірі 1 218 грн.
00 коп.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 77, 82 - 85, 116 - 117
ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 (79024, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
здійснити демонтаж малої
архітектурної форми за адресою:
АДРЕСА_2.

3. Стягнути з боржника: Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (79024, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь стягувача: Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради (79058, Львівська область, м.
Львів, вул. Липинського, буд. 11; ) 1 218 грн. 00 коп. судового
збору.

4. Накази видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

15.07.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 16.07.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.