ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року Справа № 5011-1/5679-2012
Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової
Ж.О. - доповідача, Чернова
Є.В.,розглянувши касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА"на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 у
справі№ 5011-1/5679-2012за позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю "КЛІМАСАН
УКРАЇНА"доВідкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії "ОРАНТА",третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на
стороніпозивача"Klimasan Klim Sanayi ve Ticaret
A.S.",простягнення 2015089,39 євро,

за участю представників сторінвід
позивача:Захаров О.В. (довіреність № 3791
від 24.09.2012),від відповідача:Кучма О.Л.
(довіреність 08-03-29/85-14 від 04.03.2014),від
третьої особи:Захаров О.В. (довіреність
№ 01210 від 13.01.2014),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЛІМАСАН УКРАЇНА" у
квітні 2012 року звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" про
стягнення 2015089,39 євро, з яких: 2010132, 90
євро за неналежне виконання
відповідачем умов договорів № 100706 від
18.11.2006 і № 11/07S від 27.11.2007 та 4956,49 євро - 3%
річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.06.2012 у справі
№5011-1/5679-2012 на підставі статті 27
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі
третіх осіб: Приватну компанію з
обмеженою відповідальністю "Discovery Digital
Limited" на стороні відповідача та "Klimasan Klima
Sanayi ve Ticaret A.S." на стороні позивача.

Позивач звернувся до суду із заявою
від 10.12.2013 про збільшення суми позовних
вимог, відповідно до якої, просив суд
стягнути з відповідача 2010132, 90 євро за
неналежне виконання відповідачем умов
договорів № 100706 від 18.11.2006 та № 11/07S від
27.11.2007, 106729,79 євро 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 (суддя Мельник В.І.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 (колегія
суддів: Агрикова О.В. - головуючий,
Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.), у справі №
5011-1/5679-2012 позов задоволено. Стягнуто з
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "КЛІМАСАН
УКРАЇНА" 30292702,80 грн страхового
відшкодування, що еквівалентно 2010132,90
євро (по офіційному курсу НБУ станом на
31.03.2014 - 15,07 грн), 1608417,94 грн 3% річних, що
еквівалентно 106719,79 євро (по офіційному
курсу НБУ станом на 31.03.2014 - 15,07 грн) та
65640,00 грн судового збору.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно з офіційним
документом №J339734 від 07.08.2012 державного
нотаріусу Сполученого Королівства
Великої Британії та Північної Ірландії
(Т. 2, а.с. 149) підтверджено дані від 02.08.2012,
викладені Реєстратором компаній
Англії та Уельсу (Т. 2, а.с. 150), згідно з
якими Приватну компанію з обмеженою
відповідальністю "Discovery Digital Limited"
ліквідовано 17.07.2012.

За таких обставин, на підставі статей 25,
27, 77, 80 Господарського процесуального
кодексу України, ухвалою суду
апеляційної інстанції відкладено
розгляд апеляційної скарги на 11.06.2014 та
виключено третю особу, без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, Приватну компанію з
обмеженою відповідальністю "Discovery Digital
Limited", зі складу учасників судового
процесу у справі №5011-1/5679-2012.

Не погоджуючись з вказаними рішенням
та постановою, відповідач звернувся з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить їх скасувати, і прийняти нове
рішення про відмову у позові.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення та
неправильне застосування судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 03.07.2014 касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" в складі колегії
суддів: Капацин Н.В. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача, Кривди Д.С.
прийнято та призначено до розгляду на
14.07.2014. Вказану колегію суддів
сформовано, відповідно до рішення
зборів суддів Вищого господарського
суду України № 1 від 13.05.2014, згідно з
частиною п'ятої статті 116 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", частиною третьої статті 21
Господарського процесуального кодексу
України, Положення про автоматизовану
систему документообігу суду,
затвердженого рішенням Ради суддів
України № 30 від 26.11.2010, та враховуючи
пропозиції робочої групи Вищого
господарського суду України з
упорядкування спеціалізації суддів
та/або судових палат, створеної
рішенням зборів суддів Вищого
господарського суду України № 3 від
22.04.2014.

Розпорядженням секретаря четвертої
судової палати Вищого господарського
суду України Бенедисюка І.М. № 05-05/921
від 11.07.2014 у справі № 5011-1/5679-2012
сформовано колегію суддів у складі:
Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової
Ж.О. - доповідача, Чернова Є.В.

Позивачем і третьою особою надано
заперечення на касаційну скаргу, в яких
просять касаційну скаргу залишити без
задоволення, посилаючись на
безпідставність касаційної скарги
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" з підстав, викладених
у запереченнях.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову
Ж.О., обговоривши доводи касаційної
скарги, заслухавши представників
сторін, перевіривши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між Акціонерною
компанією "Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S."
(продавець за договором) та Приватною
компанією з обмеженою
відповідальністю "Discovery Digital Limited"
(покупець за договором) укладено
контракт поставки № 100706 від 10.07.2006 (Т. 1
а.с. 16-25) (надалі - контракт № 100706) та
№11/07S від 22.11.2007 (Т. 1 а.с. 29-40) (надалі -
контракт №11/07S).

Відповідно до пункту 1.1. вказаних
контрактів, продавець продає, а
покупець купує торгові морозильні ларі
класу "Б", виробництва Турецької фірми
Klimasan (надалі - товар ). Характеристика
товару, що є предметом контракту,
міститься у пункті 1.2., а також у
додатку 1 і таблиці № 1.

За контрактом №100706, з урахуванням
додаткової угоди №1 від 17.08.2006 (Т. 1 а.с.
26-29), поставлено 10005 одиниць ларів.
Вартість товару, визначено у пункті 3
контракту, і становить (з урахуванням
змін) 1044829,00 євро за весь товар.

За контрактом №11/07S поставлено 4000
одиниць ларів. Вартість товару,
поставленого згідно з контрактом №11/07S,
визначено у пункті 3 контракту, і
становить 1110500,00 євро за весь товар.

Поставку здійснено на умовах CIF Одеса
згідно з ІНКОТЕРМС - 2000.

Розрахунки покупця з продавцем
здійснюються, згідно з графіками,
затверджених у пункті 4 відповідного
договору, якими передбачено
розстрочення оплати ціни товару.

Додатковою угодою №2 від 01.08.2007 (Т. 1 а.с.
47-49) до контракту поставки № 11/07S в
частині строку оплати (пункт 4
контракту) внесено зміни, якими
неоплачена частина ціни збільшена, а її
оплата - відстрочена. З урахуванням
вказаних змін покупець зобов'язаний
розрахуватись з продавцем за
контрактом поставки № 100706 не пізніше
30.09.2011 - 874829 євро, а за контрактом
поставки № 11/07S - згідно з таким
графіком: не пізніше 30.09.2010 - 250000 євро, не
пізніше 30.09.2011 - 108652 євро, не пізніше
30.09.2012 - 1000000 євро. При цьому, неоплачена
частина ціни товару сторонами
збільшена на суму 250000 євро.

Продавцем направлено на адресу покупця
вимогу № 601 від 07.12.2011 (Т. 1, а.с. 58) про
оплату заборгованості за контрактом №
11/07S в сумі 1358652,00 євро, але не пізніше
15.12.2011. Вказана вимога отримана 12.12.2011 та
14.12.2011, що підтверджується нотаріально
посвідченими заявами державного
службовця виконавчої служби на ім'я
Семюєль Костело, підтвердженими
апостилем (Т. 1, а.с. 67-74). Проте покупцем
зобов'язання вказаної вимоги не
виконано.

Акціонерною компанією (резидент) "Klimasan
Klima Sanayi ve Ticaret A.S." 18.11.2006 укладено з
відповідачем у справі договір
страхування фінансового ризику № 100706/1S
за контрактом поставки № 100706.

"Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S." 27.12.2007 укладено з
відповідачем у справі договір
страхування фінансового ризику за
контрактом поставки №11/07S.

Відповідно до пункту 1.4. договорів,
страхування об'єктом страхування
виступають майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
відшкодуванням йому шкоди, заподіяного
внаслідок невиконання чи неналежного
виконання покупцем умов контракту
поставки щодо оплати поставленого
страхувальником згідно з контрактом
товару.

Згідно з пунктом 1.6. договорів
страхування, під страховим випадком
розуміється несплата покупцем
поставлених страхувальником товарів в
сумі і строки, передбачені контрактом
поставки і додатками до нього, в тому
числі (відповідно до змін, внесених
пунктом 1 додаткової угоди №5 від 22.12.2009
(Т.1 а.с.173-177).

Пунктом 1.7 договорів страхування
визначено, що страховик несе
відповідальність за пряму матеріальну
застраховану шкоду, заподіяну
страхувальнику, під якою розуміється
фактична сума поставленого згідно з
контрактом поставки, але неоплаченого
в строк товару. Страхова сума,
встановлена договорами страхування,
визначена у сталому показнику і
залишається незмінною протягом всього
строку дії відповідного договору
страхування.

Відповідно до пункту 1.12 договорів
страхування, безумовна франшиза
становить 10% від будь-якої і всякої
шкоди, що мав місце у зв'язку з
несплатою кожного платежу, розмір і
строки оплати якого передбачені
контрактом поставки, і не може бути
менше за 50000,00 євро.

До договорів страхування внесено зміни
щодо розміру страхової суми, розміру
страхової премії, строку дії договору
страхування. Страхову суму встановлено
на весь період дії договору, з
урахуванням змін становить: за
договором страхування №100706 - 1184829,00
євро (в редакції пункту 1 додаткової
угоди №4 (Т. 1 а.с. 168) на період з 18.07.2006 до
30.11.2011 (в редакції пункту 3 додаткової
угоди №5 від 22.12.2009 до договору
страхування №100706).

Дію кожного з договорів страхування
продовжено сторонами з відстроченням
строку оплати товару за відповідним
контрактом поставки, за відповідну
додаткову страхову премію на користь
відповідача, яка розраховувалась,
виходячи з розміру заборгованості
покупця, ризик неповернення якої
передавався під страховий захист, а
також зі строку, протягом якого
встановлювалась дія страхового
захисту.

Покупцем 30.09.2010 не сплачено черговий
платіж в сумі 250000,00 євро згідно з
контрактом №11/07S.

У зв'язку з несплатою платежу,
Акціонерна компанія "Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret
A.S." звернулась до страхувальника із
заявою про настання страхового випадку
від 24.11.2010 (Т. 1 а.с. 182), отримано
страхувальником 26.11.2010, що
підтверджується квитанцією
кур'єрської служби (Т. 1 а.с. 184).

Листом вих. №08-02-11/29464 від 24.12.2010 (Т. 1 а.с.
185) Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" (страхувальник)
повідомлено Акціонерну компанію "Klimasan
Klima Sanayi ve Ticaret A.S." (страховик), що через
ненадання заяви про настання
страхового випадку та недоведеність
настання страхового випадку
страхувальник не може розпочати
процедуру врегулювання даної події як
страхового випадку.

Відкритим акціонерним товариством
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" (страхувальник)
отримано лист від Акціонерної компанії
"Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S." вих. №13217 від
28.12.2010 про розгляд попереднього листа в
якості заяви про настання страхового
випадку.

У відповідь на вказаний лист
Національна акціонерна страхова
компанія "ОРАНТА" (відповідач) листом
№01-01/321 від 12.01.2011 (Т.1 а.с. 190) відмовлено у
виплаті страхового відшкодування
Акціонерній компанії "Klimasan Klima Sanayi ve
Ticaret A.S.", оскільки фінансовий ризик не
застраховано.

Приватною компанією з обмеженою
відповідальністю "Discovery Digital Limited"
(покупцем) 30.09.2011 не сплачено черговий
платіж в сумі 108652,00 євро за контрактом
№11/07S з урахуванням змін, а також - в
сумі 874829,00 євро, за контрактом №100706.

Акціонерною компанією "Klimasan Klima Sanayi ve
Ticaret A.S" заявами повідомлено
відповідача про настання страхового
випадку від 28.11.2011 (Т. 1 а.с. 193, 196) на суму
108652,00 євро за договором №11/07S та на суму
874829,00 євро за договором №100706/18.

Листами вих. 308-02/33383 від 02.12.2011 (Т. 1 а.с.
194-195) та вих. №08-02/33384 від 02.12.2011 (Т. 1 а.с.
197) Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" (страхувальник)
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування за заявленими подіями.

Акціонерною компанією "Klimasan Klima Sanayi ve
Ticaret A.S" (продавець) передано право
вимоги страхового відшкодування
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Клімасан Україна",
уклавши з останнім договір про
відступлення права вимоги № 05-122 від
05.03.2012 за договором страхування №100706 в
сумі 787346,10 євро та договір про
відступлення права вимоги № 05-121 від
05.03.2012 за договором страхування № 11/07S в
сумі 122 2786,80 євро.

Позивач звернувсь до відповідача з
вимогою вих. №578/42/09-8 від 12.04.2012 щодо
сплати страхового відшкодування за
договорами страхування № 100706 та № 11/07S,
повідомляючи про те, що він є новим
кредитором. Вказану вимогу отримано
відповідачем 13.04.2012 з вхід. №1-03/711. Проте
відповідачем відмовлено у виплаті
страхового відшкодування.

Позивачем заявлено до стягнення 2116862,69
євро, в тому числі 2010132,10 євро
страхового відшкодування за
договорами страхування та 106729,79 євро 3%
річних.

Договір страхування зумовлює
виникнення цивільно-правових відносин,
порядок здійснення яких визначається
Цивільним кодексом України, Законом
України "Про страхування" і іншими
нормативно - правовими актами, що
регулюють такий вид відносин.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про страхування", договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою, страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальникові, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору. Дана норма
кореспондується зі статтею 979
Цивільного кодексу України, якою
внормовано, що за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 982 Цивільного кодексу України
встановлено, що істотними умовами
договору страхування є предмет
договору страхування, страховий
випадок, розмір грошової суми, в межах
якої страховик зобов'язаний провести
виплату у разі настання страхового
випадку (страхова сума), розмір
страхового платежу і строки його
сплати, строк договору та інші умови,
визначені актами цивільного
законодавства.

У статті 983 Цивільного кодексу України
врегульовано, що договір страхування
набирає чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що третьою особою
оплачено страхові платежі у повному
обсязі, а саме: за договором
страхування №100706 на суму 65 119,05 євро та
за договором страхування №11/07S на суму
66 750,57 євро. Вказані факти встановлені
постановами Київського апеляційного
господарського суду у справах № 910/9060/13
від 06.11.2013 і № 910/9067/13 від 06.11.2013.

Відповідно до статті 988 Цивільного
кодексу України, страхова виплата за
договором майнового страхування не
може перевищувати розміру реальних
збитків, і здійснюється страховиком у
межах страхової суми, яка
встановлюється у межах вартості майна
на момент укладення договору.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону
України "Про страхування", страховим
випадком визнається подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику.

Відповідно до статті 991 Цивільного
кодексу України, статті 26 Закону
України "Про страхування", підставою
для відмови страховика у здійсненні
страхових виплат або страхового
відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, спрямовані на настання
страхового випадку. Зазначена норма не
поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України;

2) вчинення страхувальником - фізичною
особою або іншою особою, на користь
якої укладено договір страхування,
умисного злочину, що призвів до
страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо
неправдивих відомостей про предмет
договору страхування або про факт
настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного
відшкодування збитків за майновим
страхуванням від особи, винної у їх
заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені
законодавством України та умовами
договору страхування, які не
суперечать законодавству України.

Договором страхування можуть бути
передбачені також інші підстави для
відмови здійснити страхову виплату,
якщо це не суперечить Закону України
"Про страхування". Відмова страховою
компанією має бути чітко
регламентована договором - як відмова,
і тільки як така, що не суперечить
Закону. Відмова у виплаті страхового
відшкодування з будь-яких інших
підстав є незаконною.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що станом на день розгляду
справи договори страхування є чинними,
оскільки постановою № 910/9060/13 від 06.11.2013
залишено без змін рішення
господарського суду першої інстанції,
яким було відмовлено ВАТ НАСК "Оранта" у
задоволенні позову до ТОВ "Клімасан
Україна", акціонерного товариства "Klimasan
Klima Sanayi ve Ticaret A.S" про визнання
недійсними договору страхування №100706
та додаткових угод до нього, а також
постановою Київського апеляційного
господарського суду у справі № 910/9067/13
від 06.11.2013, залишено без змін рішення
господарського суду першої інстанції,
яким ВАТ НАСК "Оранта" відмовлено у
задоволенні позову до ТОВ "Клімасан
Україна" і до акціонерного товариства
"Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S" про визнання
недійсними договору страхування №11/07S
та додаткових угод до нього.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої та
апеляційної інстанції дійшли до
передчасних висновків, неповно
з'ясували фактичні обставини справи, в
порушення вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного, повного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Відповідно до частини 1 статті 186
Митного кодексу України (редакція, яка
діяла на момент вчинення дій) декларант
самостійно визначає митний режим
товарів і транспортних засобів, які
переміщуються через митний кордон
України, відповідно до мети їх
переміщення та на підставі документів,
що подаються митному органу для
здійснення митного контролю та митного
оформлення.

Відповідно до статті 72 Митного кодексу
України, митне оформлення
розпочинається після подання митному
органу митної декларації, а також усіх
необхідних для здійснення митного
контролю та оформлення документів,
відомостей щодо товарів, які
підлягають митному оформленню.

Засвідчення митним органом прийняття
товарів та документів на них до митного
контролю та митного оформлення
здійснюється шляхом проставлення
відповідних відміток на митній
декларації та товаросупровідних
документах.

Відповідно до частини 4 статті 86
Митного кодексу України, з моменту
прийняття митної декларації вона є
документом, що засвідчує факти, які
мають юридичне значення.

Відповідно до Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації затвердженого
Наказом Державної митної служби
України (в редакції яка діяла на момент
вчинення дій) від 20.04.2005 № 314 за
результатами митного огляду
складається акт про проведення митного
огляду товарів із застосуванням
вантажної митної декларації (ВМД).

Завершення митного оформлення
здійснюється шляхом проставлення,
згідно з Інструкцією про порядок
заповнення вантажної митної
декларації, відбитка особистої
номерної печатки посадової особи ПМО,
яка завершила митне оформлення, у графі
D/J кожного аркуша ВМД форми МД-2, в
нижній частині додаткових аркушів
форми МД-3, доповнень форми МД-6 та
специфікацій форми МД-8; зазначення у
графі D/J аркуша із позначенням "1/6" ВМД
форми МД-2 часу завершення митного
оформлення, прізвища й підпису
посадової особи ПМО, яка завершила
митне оформлення; проставлення
відбитків особистої номерної печатки
на товарно-транспортному документі на
перевезення та на рахунку (invoice) чи
іншому документі, який визначає
вартість товару; внесення за допомогою
автоматизованої системи митного
оформлення до електронної копії ВМД
відмітки про завершення митного
оформлення та номера особистої
номерної печатки посадової особи, яка
завершила митне оформлення; вчинення, у
разі необхідності, відповідних записів
та відміток на оригіналах документів,
виданих відповідно до законодавчих
актів державними органами для
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів, згідно з
підпунктом 2.7 цього Порядку.

В матеріалах справи Т. 4 а.с.9-10,14-17, 21-23,
27-28, 29-30, 34-35, 39-40, 41, 45-46, 50-51, 52, 85-86, 90-91, 95-96,
114-116, 156-157, 161-162, 166-167, 171-173, 177-178, 182-183, 187-189,
193-194 наявні ксерокопії вантажних
митних декларацій за формою МД-2
(імпортні), надані суду представником
позивача Захаровим О.В., на яких не
читається проставлення відбитка
особистої номерної печатки посадової
особи ПМО, яка завершила митне
оформлення, у графі D/J кожного аркуша
ВМД форми МД-2; зазначення у графі D/J
аркуша із позначенням "1/6" ВМД форми МД-2
часу завершення митного оформлення,
прізвища й підпису посадової особи ПМО,
яка завершила митне оформлення;
проставлення відбитків особистої
номерної печатки на
товарно-транспортному документі на
перевезення та на рахунку (invoice) чи
іншому документі, який визначає
вартість товару; внесення за допомогою
автоматизованої системи митного
оформлення до електронної копії ВМД
відмітки про завершення митного
оформлення та номера особистої
номерної печатки посадової особи, яка
завершила митне оформлення; і судом
першої та апеляційної інстанцій не
досліджено оригінали таких декларацій,
які повинні містити відомості про
ввезений товар.

Судом першої та апеляційної інстанцій
не досліджено та не надано правової
оцінки пункту 1.6 договорів страхування
фінансованого ризику щодо
поставленого товару.

Судом першої та апеляційної інстанцій
не досліджено та не надано правової
оцінки:

договору страхового фінансового
ризику № 100706/1S від 18.07.2006 по контракту
№ 100706 від 10.07.2006, укладеного між
Національною страховою компанією
"ОРАНТА (страховик), "Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret
A.S." (страхувальник) та Приватною
компанією з обмеженою
відповідальністю "Діскавері Діджитал
Лімітед" (покупець) (Т.1, а.с. 116-129) та
додаткових угод № 4 від 18.05.2009, № 5 від
22.12.2009 до договору (Т.а.с. 168-177);

заявам № 3965 від 28.11.2011, № 39678 від 28.11.2011
про настання страхового випадку про
які зазначено у відповіддях
Національної акціонерної страхової
компанії "ОРАНТА" (Т.1. а.с. 195-195; Т.1 а.с.197),
за договором фінансового ризику №
100706/1S від 18.07.2006 та додаткової угоди № 2
від 22.12.2009 до договору (Т.1, а.с.178-182) по
контракту поставки № 100706 від 10.07.2006 та
додаткової угоди № 1 від 17.08.2006 до
контракту (а.с. 43-46), за договором
фінансового ризику № 11/07S від 27.12.2007 та
додаткової угоди № 2 від 22.12.2009 до
договору по контракту поставки №11/07S
від 22.11.2007 та додаткової угоди № 2 від
11.12.2009 до контракту (а.с. 47-52).

Проте судом першої та апеляційної
інстанцій досліджено текст заяви
англійською мовою без перекладу (Т. 1
а.с. 182) за страховим випадком - несплата
платежу за поставлений товар, яка не
містить посилань на вказані заяви № 3965
від 28.11.2011, № 39678 від 28.11.2011.

Крім цього, судом першої та
апеляційної інстанцій не досліджено
питання щодо перейменування сторін
договорів, укладених між Klimasan Klima Sanayi ve
Ticaret A.S. та Приватною компанією з
обмеженою відповідальністю Діскавері
Діджител Лімітед; між Національною
Акціонерною Страховою Компанією
"Оранта" , "Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S." та
Приватною компанією з обмеженою
відповідальністю Діскавері Діджител
Лімітед; між Акціонерною компанією
Klimasan Klima Sanayi ve Ticaret A.S та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Клімасан
Україна".

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин у справі є
виключною прерогативою суду першої та
апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи
повноваження суду касаційної
інстанції, судова колегія вважає, що
постановлені у справі рішення та
постанова не можна визнати законними,
обґрунтованими, прийнятими відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, тому рішення та
постанова підлягають скасуванню, а
справа передачі на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції слід взяти до уваги
викладене, вжити всіх передбачених
законом заходів для всебічного,
повного та об'єктивного встановлення
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, і відповідно до вимог чинного
законодавства вирішити спір.

Згідно з частиною 1 статті 11112
Господарського процесуального кодексу
України, вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"ОРАНТА" частково задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 у справі
№ 5011-1/5679-2012 скасувати.

Справу № 5011-1/5679-2012 передати до
Господарського суду міста Києва на
новий розгляд.

Головуючий - суддяОвечкін В.Е.
СуддіКорнілова Ж.О. Чернов Є.В.