м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10227/14 11.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна"доПриватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова
компанія"простягнення 3175 грн 79
коп.Представники: від позивача:
Ретерук Н.О. - представник за
довіреністю № 160D/2014 від 15.04.2014від
відповідача: не з'явилисьОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

27.05.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" з
вимогами до Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" про
стягнення 3175 грн 79 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (Поліс № №
ВЕ/3721208) не виконав зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди майну власника
автотранспортного засобу Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_1, водієм
транспортного засобу ГАЗ-3110, державний
номер НОМЕР_3, цивільна
відповідальність власника якого
застрахована відповідачем відповідно
до Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/3721208, та право вимоги за
якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/10227/14 та справу призначено
до розгляду на 23.06.2014.

У судовому засіданні 23.06.2014
представником відповідача надано
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого відповідач заперечує проти
заявлених позовних вимог, у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
23.06.2014 оголошено перерву до 11.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.07.2014 виправлено, допущену в
ухвалі про порушення провадження у
справі від 27.05.2014, описку.

У судове засідання 11.07.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті спору, відповідно до
яких в повному обсязі підтримує
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 11.07.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

У судовому засіданні 11.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 9/6-508 від 25.01.2011
та постанови Центрально-міського
районного суду міста Горлівка
Донецької області від 17.02.2011 у справі №
3-552/2011 встановлено, що ОСОБА_2 14.01.2011,
керуючи автомобілем марки ГАЗ-3110,
державний номер НОМЕР_3, порушив
Правила дорожнього руху та вчинив
правопорушення, в результаті чого
здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi
L200, державний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, що призвело до
механічних пошкоджень транспортних
засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

13.12.2010 між Публічним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Універсальна" (страховик за договором)
та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту №
3014/250/022198, відповідно до умов якого
застраховано майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням або
розпорядженням транспортним засобом
марки Mitsubishi L200, державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за договором є
Публічне акціонерне товариство
«Донгорбанк».

У відповідності до пункту 1.13 договору
страхування строк дії договору
визначено з 15.12.2010 по 14.12.2011.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України "Про страхування" договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Дана
норма кореспондується із статтею 979
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
страхування" страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25
Закону України «Про страхування»
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Відповідно до аварійного сертифікату,
виданого аварійним комісаром
Довгопольським А.В., у рахуванням
рахунку № 4 від 07.025.2011, виставленого
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5,
акту виконаних робіт від 17.02.2011, та
товарного чеку від 08.02.2011, фактична
вартість відновлювального ремонту
автомобіля Mitsubishi L200, державний номер
НОМЕР_1, складає 4035 грн 40 коп., без ПДВ.

Судом встановлено, що наведені в акті
виконаних робіт від 17.02.2011 та товарному
чеку від 08.02.2011 роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, що зазначені у довідці
про дорожньо-транспортну пригоду,
складеної за обставинами ДТП, виданій
Горлівським МУ МВС України у Донецькій
області. Відповідачем також не було
надано заперечень щодо переліку
виконаних робіт, зазначених в акті
виконаних робіт від 17.02.2011 та товарному
чеку від 08.02.2011.

Згідно зі страховим актом, складеним
позивачем, № (12076 а/к) від 29.03.2011 за
договором добровільного страхування
наземного транспорту
№ 3010/250/022198 від 13.12.2010, розмір
страхового відшкодування складає 3685
грн. 79 коп.

Як вбачається з наданої позивачем
довідки по страховій справі № 12076а/к
про виплату страхового відшкодування
ОСОБА_3, із належної йому суми
відшкодування (3685 грн 79 коп.) було
утримано/зараховано 2831 грн 39 коп. в
рахунок несплаченої частини
страхового платежу, згідно заяви
страхувальника та умов договору.

На підставі заяви страхувальника про
сплату страхового відшкодування
згідно договору добровільного
страхування наземного транспорту від
20.01.2011 з урахуванням листа вигодо
набувача № 77 від 29.03.2011 позивачем було
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 854 грн 40 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 13786 від 13.04.2011, належним
чином засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи.

Як встановлено судом, станом на момент
скоєння ДТП, цивільна відповідальність
власника транспортного засобу ГАЗ-3110,
державний номер НОМЕР_3, була
застрахована Публічним акціонерним
товариством "Українська
пожежно-страхова компанія" відповідно
до Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/3721208 з встановленим
розміром страхової суми за шкоду,
заподіяну майну - 25500 грн, франшизи - 510
грн.

Позивачем було направлено відповідачу
заяву на виплату (страхового)
відшкодування в порядку регресу №
УН941Р від 25.04.2012 та документи в
підтвердження розміру страхового
відшкодування, яка була отримана
останнім 08.05.2012, що підтверджується
відповідною відміткою.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Нормами статті 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7
Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні" встановлено, що
проведення оцінки майна є обов'язковим
для визначення збитків або розміру
відшкодування у випадках, встановлених
законом.

Водночас, Законом України «Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів» не
передбачено обов'язкового проведення
професійної оцінки шкоди, завданої при
ДТП транспортному засобу, суб'єктами
оціночної діяльності та необхідність
відшкодування шкоди не ставиться у
залежність від проведення такої
оцінки. Звіт про оцінку транспортного
засобу є лише попереднім оціночним
документом, у якому зазначається про
можливу, але не кінцеву суму, яку
необхідно витратити на відновлення
транспортного засобу.

Відповідно до пункту 7.38 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
(затверджена наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року №
142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2003 року за
№ 1074/8395) значення коефіцієнта
фізичного зносу (Ез) приймається таким,
що дорівнює нулю для нових складників
та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує 5 років -
для легкових КТЗ виробництва країн СНД
та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Зі свідоцтва про реєстрацію
пошкодженого автомобіля Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_1, (копія якого
міститься у матеріалах справи)
вбачається, що рік випуску автомобіля -
2007, а отже на момент ДТП строк його
експлуатації не перевищував семи
років. Таким чином, підстав для
вирахування зносу в даному випадку
немає.

Судом також враховано, що у пункті 7.39
вищезазначеної Методики наведені
винятки стосовно використання
зазначених у пункті 7.38 Методики вимог,
однак сторонами не було надано доказів
щодо існування вказаних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Згідно з статтею 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
512 Цивільного кодексу України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок виконання
обов'язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право вимоги до особи
відповідальної за заподіяний збиток,
оскільки відповідно до статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування перейшло право вимоги,
яке страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу марки ГАЗ-3110,
державний номер НОМЕР_3, була
застрахована Публічним акціонерним
товариством "Українська
пожежно-страхова компанія" за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/3721208, відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП водієм
транспортного засобу ГАЗ-3110, державний
номер НОМЕР_3, власнику
автотранспортного засобу Mitsubishi L200,
державний номер НОМЕР_1, покладається
на відповідача.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ВЕ/3721208 розмір
франшизи складає 510 грн, розмір
страхової суми за шкоду заподіяну
майну - 25500 грн.

З огляду на вищевикладене, вимоги
позивача щодо відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди майну
власника автотранспортного засобу
Mitsubishi L200, державний номер НОМЕР_1,
водієм транспортного засобу ГАЗ-3110,
державний номер НОМЕР_3, цивільна
відповідальність власника якого
застрахована відповідачем, є
обґрунтованими та доведеними
належними та допустимими доказами, у
зв'язку з чим позивач має право на
отримання страхового відшкодування за
договором (полісом) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ/3721208 у
розмірі 3175 грн 79 коп. (3685 грн 79 коп.
(розмір страхового відшкодування,
відповідно до страхового акту №
(12076 а/к) від 29.03.2011) - «мінус» 510 грн
(франшиза за полісом № ВЕ/3721208).

У судовому засіданні 23.06.2014
представником відповідача, відповідно
до відзиву на позов, заявлено
клопотання про застосування позовної
давності щодо заявлених позовних
вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу
України встановлено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267
Цивільного кодексу України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності.

Відповідно до положень статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України "Про страхування" від
дня страхового випадку внаслідок
заміни кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані
страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності. При цьому строк
позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.
Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України №
6-112цс13 від 25.12.2013.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25
Господарського процесуального кодексу
України Рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачає, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» законом не встановлено вимог
щодо форми заяви сторони про сплив
позовної давності. Відтак її може бути
викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

У відповідності до положень пункту 2.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене та беручи до
уваги те, що страховий випадок мав
місце 14.01.2011, а позивач звернувся з
даним позовом до суду 23.05.2014, а також
судом не було встановлено факту
переривання перебігу позовної
давності та наявності поважних причин
її пропуску, суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
3175 грн. 79 коп. не підлягають
задоволенню, у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 16.07.2014

Суддя
І.М. Отрош