ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа № 911/1416/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Геокс",
м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрзернопром-Іванків", с.
Прибірськ Іванківського району

про стягнення 275571,97 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Геокс"
(надалі позивач) заявлено позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрзернопром-Іванків" (надалі
відповідач) про стягнення 275571,97 грн., з
яких: 248837,69 грн. - основного боргу, 22152,94
грн. - пені та 4581,34 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконує
взяті на себе зобов'язання за договором
поставки від 11.04.2013 р. № 11/04/13.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.04.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 07.05.2014 р.

06.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
з'явлення у судове засідання
представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.05.2014 р. клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи задоволено та розгляд справи
відкладено на 28.05.2014 р.

28.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача клопотання
про відкладення розгляду справи, яке
мотивоване необхідністю часу для
мирного врегулювання спору. До
вказаного клопотання у якості додатку
долучено проект мирової угоди з
доказами її направлення позивачеві.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.05.2014 р. розгляд справи
відкладено на 17.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.06.2014 р. продовжено строки
вирішення спору у даній справі у
порядку ст. 69 ГПК України та усне
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи для мирного
врегулювання спору задоволено, розгляд
справи відкладено на 08.07.2014 р.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання ухвалами суду від
18.04.2014 р., 07.05.2014 р., 28.05.2014 р. та 17.06.2014р., що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень з підписом представника
відповідача у графі «вручено», в судове
засідання явку представника не
забезпечив, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні
матеріали справи та заслухавши
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача, суд

встановив:

11 квітня 2013 року між ТОВ "Торговий Дім
"Геокс" (постачальник, позивач у справі)
та ТОВ "Укрзернопром-Іванків" (покупець,
відповідач у справі) було укладено
договір поставки №11/04/13 (надалі
договір), відповідно до п. 1.1. якого,
постачальник в порядку та на умовах,
визначених в цьому договорі,
зобов'язується поставити (передати) у
власність покупцю паливно-мастильні
матеріали (в подальшому іменується -
товар), а купець в порядку та на умовах,
визначених в цьому договорі,
зобов'язується прийняти та оплатити
його.

Відповідно до п. 2.2. договору ціна
договору складає сумарну вартість
поставленого постачальником товару та
прийнятого покупцем.

Розрахунки за товар здійснюються
покупцем в строк не пізніше 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту здійснення
постачальником поставки товару та на
підставі виставленого рахунку-фактури,
отриманого в рамках цього договору (п.
2.3. договору).

Згідно з п.п. 3.4. та 3.5. договору покупець
через уповноваженого представника,
зобов'язаний надати постачальнику
оригінал довіреності на право
отримання товарно-матеріальних
цінностей для отримання товару. Право
власності на товар, переходить до
покупця в момент одержання ним товару
та підписання видаткової накладної або
іншого письмово узгодженого сторонами
документа, що свідчить про передачу
товару.

Згідно з п. 8.1. договору останній
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками та
скріплення печатками сторін і діє до
31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань.

На виконання умов договору поставки
№11/04/13 від 11.04.2013 р., позивачем було
поставлено відповідачеві товар на суму
291371,00грн., що підтверджується
підписаними представниками сторін та
скріпленими відтисками печаток
позивача видатковими накладними
№1-00000045 від 03.05.2013 р. на суму 45250,00 грн.,
№1-00000064 від 23.07.2013 р. на суму 84337,00 грн. та
№1-00000066 від 31.07.2013 р. на суму 161784,00 грн.

Факт отримання відповідачем - ТОВ
"Укрзернопром-Іванків" товару через
представника підтверджується наявними
в матеріалах справи копіями зазначених
вище накладних, які містять підпис
представника відповідача в графі
"отримав(ла)" та копіями довіреностей
№50 від 03.05.2013 р., №80 від 23.07.2013 р. та №81
від 30.07.2013 р., які видані відповідачем
ОСОБА_1 на отримання від позивача
товару. Вказані довіреності підписані
керівником та головним бухгалтером
відповідача, та містять відтиски
печаток ТОВ "Укрзернопром-Іванків".

Відповідно до п. 11 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості, затвердженої постановою
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
від 15.07.1965р. №П-6, приймання товарів
мають право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб. Відпуск товарно-матеріальних
цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі
доручень отримувачів (покупців).

Порядок використання доручень
регулюється наказом Мінфіну України
№99 від 16.05.96р. "Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих та використаних
доручень на отримання цінностей"
(зареєст. у Мін'юсті України 12.06.96р.
№293/1318). Пунктом 2 Інструкції визначено,
що сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безоплатно
тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей.

З п. 2.3. договору вбачається, що
відповідач мав здійснити розрахунок з
позивачем за товар поставлений за
вказаними вище видатковими накладними
в строк не пізніше 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту здійснення
постачальником поставки товару.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище договором поставки у
частині сплати вартості поставленого
позивачем товару не виконав у повному
обсязі, сплативши лише 45250,00 грн., при
поставці товару на суму 291371,00 грн.

З огляду на вищевказані обставини, у
відповідача, станом на дату судового
засідання, рахується заборгованість
перед позивачем у розмірі 246121,00 грн.

Станом на дату судового засідання
відповідачем належних та допустимих
доказів сплати боргу у розмірі 246121,00
грн. до суду не подано.

Разом з тим, 28.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав проект
мирової угоди, яка підписана
директором відповідача та скріплена
відтиском печатки ТОВ
"Укрзернопром-Іванків". З проекту
вказаної мирової угоди вбачається, що
відповідач позовні вимоги визнає у
повному обсязі.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати коштів, за
поставлений позивачем за договором
поставки №11/04/13 від 11.04.2013 р. товар в
розмірі 246121,00 грн., при поставці товару
на суму 291371,00 грн.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано вимог даних норм
процесуального законодавства і подано
всі докази на підтвердження своїх
позовних вимог, в той час як
відповідачем не спростовано існування
заборгованості перед ТОВ "Торговий Дім
"Геокс" у розмірі 246121,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 246121,00 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 2716,69 грн.
інфляційних втрат, 4581,34 грн. 3% річних та
22152,94 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зробивши розрахунок 3% річних по
заборгованості за поставлений товар,
щодо кожної видаткової накладної
окремо, з урахуванням часткової сплати
відповідачем заборгованості, за період
з 03.06.2013 р. по 11.04.2014р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 4581,34 грн. задовольняє
повністю, оскільки сума розрахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
по заборгованості за поставлений
товар, щодо кожної видаткової
накладної окремо, з урахуванням
часткової сплати відповідачем
заборгованості, за період з 03.06.2013 р. по
11.04.2014р. (вказаний у розрахунку
позивача), суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 2716,69 грн. задовольняє
повністю, оскільки сума розрахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.4. договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
уим договором сплачує іншій стороні
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день такого
прострочення від вартості
невиконаного зобов'язання.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Отже, приписами частини шостої ст. 232 ГК
України обмежено право нарахування
кредитором штрафних санкції за
прострочення виконання зобов'язання
шестимісячним строком з дати
виникнення прострочення.

У свою чергу, позивачем, як вбачається з
розрахунку останнього, здійснено
нарахування пені з порушенням приписів
частини шостої ст. 232 ГК України, тобто
за період прострочення більший як
шість місяців.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості за поставлений товар за
шість місяців від дня, коли
зобов'язання по сплаті коштів мало бути
виконано, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
22152,94 грн. задовольняє частково, а саме у
частині стягнення 18300,45 грн., оскільки
відповідний розрахунок позивачем
виконано арифметично невірно.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 246121,00грн. боргу, 4581,34
грн. 3% річних, 18300,45 грн. пені та 2716,69 грн.
інфляційних втрат, загалом 271719,48 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрзернопром-Іванків" (07200, Київська
область, Іванківський район, с.
Прибірськ, вул. Шевченка, буд. 1; код
ЄДРПО України 35585176) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Геокс"
(01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В, офіс
4; код ЄДРПО Україна 37265947) - 246121 (двісті
сорок шість тисяч сто двадцять одну)
гривню 00 коп. боргу, 18300 (вісімнадцять
тисяч триста) гривень 45 коп.
пені, 4581 (чотири тисячі п'ятсот
вісімдесят одну) гривню 34 коп. 3% річних,
2716 (дві тисячі сімсот шістнадцять)
гривень 69 коп. інфляційних втрат та 5434
(п'ять тисяч чотириста тридцять чотири)
гривні 39 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 11.07.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін