ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 року Справа №
904/8464/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є.
(доповідач)

суддів: Дмитренко А.К., Крутовських В.І.
(зміна складу судової колегії
відбулась на підставі розпорядження
голови суду Євстигнеєва О.С. від
14.07.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Ревковій Г.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник,
довіреність №104 від 24.01.13;

від відповідача: Корольов Г.Л.,
директор, виписка з протоколу №153 від
10.01.14;

від відповідача: Горб О.В. представник,
довіреність б/н від 20.05.14;

від третьої особи-1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_2 представник,
довіреність №1 від 02.03.11;

від третьої особи-2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: представник у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5,
м.Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 11.03.2014р. у справі №904/8464/13

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, м.Дніпропетровськ

до обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив №68
"Мирний", м.Дніпропетровськ

за участю третьої особи - 1, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: товариство з
обмеженою відповідальністю "Атлант",
м.Дніпропетровськ

третьої особи - 2 що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Дніпропетровська
міська рада, м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014р.
по справі №904/8464/14 (головуючий суддя
Золотарьова Я.С., судді
Мельниченко І.Ф., Первушин Ю.Ю.)
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним договору
оренди нежитлових приміщень, який
укладений 31.12.2008р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та
житлово-будівельним кооперативом №68
"Мирний".

Не погодившись із рішенням суду,
фізична особа-підприємець ОСОБА_5 подав
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
вислухав пояснення присутніх у судових
засіданнях представників сторін та
третьої особи-1, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін виходячи з
наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив №68
"Мирний" про визнання недійсним
договору оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
31.12.2008р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та
житлово-будівельним кооперативом №68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлових приміщень, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у АДРЕСА_1, на
першому поверсі, загальною площею 382
кв.м.; строк оренди за цим договором
становив 11,5 місяців і згідно п.1.3
договору строк автоматично
пролонговувався.

З рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 10.11.2011р.
по справі №10/5005/13036/2011 позивач дізнався,
що станом на 18.10.2011р. право власності на
нежитлове приміщення першого поверху в
житловому будинку літ.А-5 по АДРЕСА_1 не
зареєстровано за відповідачем.

Позивач вважає, що станом на момент
укладення оспорюваного правочину
відповідач не був власником
нежитлового приміщення, розташованого
у АДРЕСА_1, на першому поверсі,
загальною площею 382 кв.м., у зв'язку з чим
позивач просив суд визнати недійсним
договір оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008р., оскільки відповідно до
ст.317 Цивільного кодексу України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

31.12.2008р. між житлово-будівельним
кооперативом №68 "Мирний" (орендодавець)
та приватним підприємцем ОСОБА_5
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлових приміщень (т.1, а.с.14).

17.03.2011р. житлово-будівельний кооператив
№68 "Мирний" змінив назву на
обслуговуючий кооператив
"Житлово-будівельний кооператив №68
"Мирний", що підтверджується новою
редакцією Статуту (т.1, а.с.13).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване у
АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною
площею 382 м.кв., для використання його
під магазин.

Відповідно до пункту 1.2 договору строк
оренди за цим договором становить 11,5
місяців.

Згідно з пунктом 1.3 договору, якщо жодна
сторона за один місяць до закінчення
строку оренди не заявить про намір
припинити цей договір, строк оренди
автоматично пролонгується на строк,
вказаний у п.1.2 цього договору.

Акт прийому-передачі приміщення в
оренду сторони не надали, але факт
користування позивачем приміщенням не
заперечували. Факт виконання позивачем
обов'язків по оскаржуваному договору
щодо оплати орендних платежів
підтверджується банківськими
виписками (т.1, а.с.184-197).

Причиною виникнення спору є різність
позицій сторін щодо особи власника на
нежитлові приміщення, які є у 5-ти
поверховому будинку АДРЕСА_1, в тому
числі й на приміщення, які є предметом
оренди за спірним договором, а саме
нежитлове приміщення, розташоване у
АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною
площею 382 кв.м.

Дослідивши обставини створення
житлового будинку №10, в тому числі
приміщень, розташованих на першому
поверсі вищезазначеного будинку,
момент виникнення права власності на
вказане майно, господарським судом
встановлено наступне.

Рішенням виконкому Красногвардійської
райради депутатів трудящих №708 від
23.07.1964р. "Про затвердження
житлово-будівельного кооперативу №68,
організованого на підприємстві п/я 186"
вирішено:

- затвердити житлово-будівельний
кооператив №68, організований
підприємством п/я 186 у відповідності з
постановою ЦК КПРС та Радою Міністрів
СРСР №561 від 1.07.1962р.;

- просити головного архітектора
виділити житлово-будівельному
кооперативу земельну ділянку у
відповідності з обраним кооперативом
проектом житлового будинку;

- просити виконком міської ради
депутатів трудящих зареєструвати
кооператив, дозволити будівництво та
включити кооператив у план підрядних
робіт, забезпечити його будівельними
матеріалами та обладнанням, та надати
кооперативу довгострокового
державного кредиту (т.1, а.с.166).

Відповідно до рішення виконкому
Дніпропетровської міськради депутатів
працюючих №397 від 09.07.1964 року "Про
затвердження статутів
житлово-будівельних кооперативів
"Лотос", "Мирний" та "Метеор",
зареєстрованих в управлінні
капітального будівництва
міськвиконкому в 1964р." затверджено
статути житлово-будівельних
кооперативів, організованих при
підприємствах п/я 203 та п/я 186 та
зареєстрованих в управлінні
капітального будівництва
міськвиконкому в 1964р. під №67 "Лотос, під
№68 "Мирний" та під №69 "Метеор" (т.1, а.с.167).

15.06.1964р. на загальних зборах членів
житлово-будівельного кооперативу при
підприємстві п/я 186 було прийнято
статут та вищезазначений статут було
зареєстровано в управлінні
капітального будівництва
Дніпропетровського міськвиконкому
08.07.1964р.

Пунктом 3 Статуту житлово-будівельного
кооперативу №68 "Мирний" передбачено, що
житлово-будівельний кооператив
"Мирний" створюється в
м.Дніпропетровську з метою задоволення
індивідуальних потреб членів
кооперативу та їх сімей у жилої площі
шляхом будівництва багатоквартирного
житлового будинку (будинків) на власні
кошти кооперативу, а також подальшої
експлуатації та управлінні цим
будинком /будинками (т.1, а.с.168).

Відповідно до пункту 6 Статуту ЖБК №68
"Мирний" будівництво житлового будинку
(будинків) житлово-будівельного
кооперативу може бути почато лише
після внесення кооперативом в банк
власних коштів у розмірі не менше 40%
вартості дома та надання
житлово-будівельному кооперативу
державного кредиту у розмірі до 60%
кошторисної вартості на строк 10-15 років
з оплатою його щорічно різними
частинами.

Таким чином, Статут кооперативу
передбачив будівництво житлових
будинків лише за рахунок власних
коштів. Кредитні кошти, які дозволялось
залучати до 60% відповідно до п.6 Статуту,
також є власними коштами, оскільки у
разі залучення державних кредитних
коштів вони підлягали поверненню
кооперативом.

Пунктом 11 Статуту ЖБК №68 "Мирний"
встановлено, що житлові будинки та інші
споруди, побудовані кооперативом,
належать йому на праві кооперативної
власності та не можуть бути продані або
передані як в цілому, так і частинами
(квартири, кімнати) ні організаціям, ні
окремим особам, за винятком ліквідації
кооперативу.

Відповідно до пункту 13 Статуту
житлово-будівельний кооператив
здійснює експлуатацію побудованого
житлового будинку (будинків) на правах
кооперативної власності без державної
дотації.

Підприємства торгівлі, загального
харчування та інші підприємства,
установи та організації можуть
дозволятись у будинках
житлово-будівельних кооперативів
тільки за згодою цих кооперативів.

Відповідно до акту державного
приймання будівлі (споруди) від 29.12.1965р.
житловий будинок №10 на 40 квартир
введено в експлуатацію (т.1, а.с.52-55).

Відповідно до акту державного
приймання будівлі (споруди) від 29.12.1965р.
житловий будинок АДРЕСА_1 введено в
експлуатацію (т.1, а.с.56-61).

В актах введення житлового будинку в
експлуатацію зазначено, що вводиться в
експлуатацію 5 поверховий будинок в
цілому (т.1, а.с.52-61).

Відповідно до технічного паспорту
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації на
квартирний (багатоповерховий) житловий
будинок АДРЕСА_1 власником є ОК „ЖБК №68
„Мирний" (т.1, а.с.68).

Рішенням виконкому Дніпропетровської
міської ради депутатів трудящих №10/§6
від 11.01.1966р. акт державного прийому
будівлі (споруди) від 29.12.1965р.
затверджено та дозволено ЖБК-68 "Мирний"
житловий будинок заселити (т.1, а.с.183).

На підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради №1549
від 19.06.2003р. (т.2, а.с.10) житловий
п'ятиповерховий будинок АДРЕСА_1
зареєстровано за відповідачем, про що
зроблено відповідний запис в обліковій
книзі №41-ЖЮ-3030-55 від 24.11.2009р. (т.1, а.с.48).

Господарський суд відхилив посилання
позивача на відсутність реєстрації за
відповідачем прав на нерухоме майно, як
доказ відсутності у нього права
власності, пославшись на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 331
Цивільного кодексу України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-IV, ч.2 ст.233
Цивільного кодексу України та п.1.3
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.2002р. №7/5, не можуть бути застосовані
до відносин щодо виникнення права
власності на майно, яке створено до
прийняття вказаних законодавчих та
нормативних актів, оскільки відповідно
до ч.1 ст.5 Цивільного кодексу України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Але, у 1966 році, коли було створено
спірне майно, вимог щодо державної
реєстрації саме прав на нерухоме майно
на законодавчому та нормативному рівні
не існувало.

Як зазначено господарським судом,
позивачем не доведено, а в матеріалах
справи відсутні докази того, що під час
будівництва будинку АДРЕСА_1
відповідач використовував кредитні
кошти, тому його посилання на Правила
кредитування кооперативного житлового
будівництва, від 12.06.1965р. №153 судом до
уваги не приймається.

За висновком господарського суду,
право власності відповідача на
житловий будинок в цілому, в тому числі
включаючи усі нежитлові приміщення в
цьому будинку, підтверджується
правовстановлюючими документами, а
саме актом введення житлового будинку
в експлуатацію, який відповідно до
Інструкції про порядок реєстрації
будинків і домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства 31 січня 1966
р., є правовстановлюючим документом (т.1,
а.с.48).

Колегія суддів не погоджується з
висновками господарського суду щодо
підтвердження матеріалами справи
права власності відповідача на спірне
нежитлове приміщення, розташоване на
першому поверсі будинку АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську, з огляду на
наступне.

В період будівництва будинку АДРЕСА_1
умови фінансування визначались
постановою Ради Міністрів СРСР від
19.11.1964р. №943 "Про подальший розвиток
кооперативного житлового будівництва".
Пунктами 3 та 4 цієї постанови
встановлювалось, що за згодою
житлово-будівельних кооперативів в їх
будинках можуть розміщуватись
підприємства торгівлі, громадського
харчування та інші, які фінансуються за
рахунок капітальних вкладень, які
виділяються відповідним
підприємствам, установам і
організаціям, з віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості робіт на баланс підприємств,
установ і організацій, які здійснюють
експлуатацію приміщень. Будбанку СРСР
наказувалось посилити контроль за
використанням за призначенням коштів,
які вносились громадянами на
кооперативне будівництво, та не
допускати фінансування за рахунок
коштів кооперативу позаквартальних
споруд та інженерних комунікацій,
приміщень для підприємств торгівлі,
громадського харчування та інші.

Про фінансування нежитлових приміщень
в будинках ЖБК за рахунок державних
капітальних вкладень свідчать і
Правила кредитування кооперативного
житлового будівництва, затверджені
Будбанком СРСР 12.06.1965р. №153.

Відповідні Правила кредитування
кооперативного житлового будівництва
встановлювали, що при визначенні
розміру власних коштів
житлово-будівельного кооперативу, які
підлягають внеску в банк на
будівництво будинків, а також розміру
кредиту треба виходити із вартості
будівництва з урахуванням різниці в
цінах і тарифах, за відрахуванням
вартості затрат по вбудованим
приміщенням (п. 3 Правил); установи
Держбуду СРСР при оплаті актів та
рахунків за виконані роботи та інші
затрати по кооперативному житловому
будівництву повинні перевіряти, щоб в
ці документи не включалися затрати по
будівництву приміщень, які призначені
для інших організацій, та не допускати
оплати вказаних затрат із особових та
кредитних рахунків кооперативів;
роботи, пов'язані із будівництвом
вбудованих приміщень, оплачуються за
рахунок капітальних вкладень, які
виділяються відповідними державними
або громадськими підприємствами і
організаціями, із віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості вказаних робіт на баланс
підприємств і організацій, які
здійснюють експлуатацію приміщень,
оплата актів та рахунків підрядних
організацій за виконані роботи по
будівництву будинку в частині
вбудованого приміщення здійснюються
із рахунку відповідного управління
виконкому по фінансуванню капітальних
вкладень по державному плану
пропорційно кошторисної вартості
вбудованого приміщення до загальної
кошторисної вартості житлового
будинку (п.11 Правил).

В матеріалах справи відсутні докази
щодо фінансування будівництва
нежитлових приміщень, розташованих в
будинку АДРЕСА_1, за рахунок коштів
членів кооперативу або за допомогою
державного кредиту з подальшим його
поверненням членами кооперативу у
відповідній частині.

На момент створення кооперативу діючим
законодавством не дозволялось
житлово-будівельним кооперативам
будувати нежитлові приміщення для
особистих потреб членів кооперативу та
для господарської діяльності.
Прийнятим в подальшому Житловим
кодексом УРСР 1984р. закріплювалось, що
до житлового фонду не входять
нежитлові приміщення в житлових
будинках, призначені для торгівельних,
побутових та інших потреб
непромислового характеру.

Відповідно актів Державного приймання
будинків, житлово-будівельному
кооперативу №68 "Мирний" передано 104
квартири корисною (загальною) площею
4202,9 кв.м. та житловою площею 2853 кв.м.
Інформації про передачу відповідачу
нежитлових приміщень першого поверху в
п'ятиповерховому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1,
вищенаведені акти не містять.

Згідно технічного паспорту на
багатоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_1 загальна площа вказаного
будинку становить 5684,7кв.м., а житлова
2645,2 кв.м. (а.с.97-138)

Отже, враховуючи вищенаведене, сам факт
наявності актів держкомісії про
приймання в експлуатацію будинку не
свідчить про набуття відповідачем
права власності на нежитлові
приміщення, розташовані в будинку
АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

У матеріалах справи відсутні докази
державної реєстрації права власності
відповідача на нежитлові приміщення
першого поверху в п'ятиповерховому
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до вимог
вищенаведеного Закону.

Згідно ч.4 ст.334 Цивільного кодексу
України права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Облік, або відсутність обліку спірних
приміщень на балансі відповідача не
може підтверджувати або спростовувати
наявність права власності на спірні
приміщення, оскільки відповідно до
наказу Міністерства фінансів №87 від
31.03.1999р. "Про затвердження положень
(стандартів) бухгалтерського обліку"
баланс - це звіт про фінансовий стан
підприємства/установи, який відображає
на певну дату активи, зобов'язання і
власний капітал.

Не є належним доказом права власності
відповідача на спірні приміщення і
рішення Державного арбітражу
Дніпропетровської області від 12.12.1988р.
по справі №ДЗ-151 (т.1, а.с.78), яким ЖБК-68
"Мирний" зобов'язано укласти з
товариством "Промтовари-2" договір
оренди вказаного приміщення під
магазин "Юний технік", оскільки
зазначене рішення не містить ні
фактичних обставин справи, в т.ч. і щодо
права власності кооперативу на спірні
приміщення, ні правових підстав
задоволення позову, отже не може мати
преюдиціального значення для розгляду
даної справи.

Відповідно до ст.ст.33,34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Поряд з цим, апеляційний господарський
суд не вбачає у даному випадку
порушення прав та інтересів позивача
по справі внаслідок укладення спірного
договору, наявність чого є необхідною
передумовою для судового захисту та
задоволення позову згідно ст.ст.15,16
Цивільного кодексу України, ст.20
Господарського кодексу України, ст.1
Господарського процесуального кодексу
України.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, спірний
договір ними був виконаний, отже,
позивач фактично користувався
переданим в оренду майном у період дії
цього договору та не заперечував факт
його вчинення. З урахуванням
відсутності будь-якої особи, за якою
було б зареєстровано спірне приміщення
на праві власності у період дії
спірного договору, та фактичне
користування позивачем цим
приміщенням, судова колегія вважає, що
вищенаведене свідчить про відсутність
порушення прав та інтересів позивача,
які б потребували судового захисту у
зв'язку з укладенням спірного договору.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду щодо
незастосування до спірних
взаємовідносин строку позовної
давності, про що заявлено у клопотанні
відповідача.

Відповідно до пункту 2.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості.

Враховуючи відсутність порушення
цивільних прав та інтересів позивача
внаслідок укладення спірних договорів,
підставою для відмови у позові має бути
його необґрунтованість, а не сплив
позовної давності.

Незважаючи на помилкові висновки
господарського суду щодо встановлених
обставин справи, господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача, тому
апеляційний господарський суд не
вбачає достатніх підстав, передбачених
ст. 104 Господарського процесуального
кодексу України, для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення господарського суду.

Колегія суддів не приймає до уваги
висновок науково-правової експертизи
при Інституті держави і права ім. В.М.
Корецького НАН України від 27.06.2014р.,
виконаної на запит ТОВ «Атлант» у
відповідності із Законом України «Про
наукову і науково-технічну
експертизу», наданий представником
третьої особи-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - товариства з
обмеженою відповідальністю «Атлант», в
судове засідання 17.07.2014р., оскільки він
не був предметом розгляду у суді першої
інстанції.

Судовий збір за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на
скаржника відповідно до приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5,
м.Дніпропетровськ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014р.
у справі №904/8464/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
21.07.2014р.

Головуючий суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
В.І. Крутовських