ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року Справа № 904/10238/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючогоГубенко
Н.М.суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Софіївської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№ 45) на постанову
відДніпропетровського апеляційного
господарського суду 29.05.2014у справі№
904/10238/13Господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4доСофіївської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№ 45)простягнення
заборгованості за договором підрядуу
судовому засіданні взяли участь
представники:- позивача ОСОБА_5;
ОСОБА_6;- відповідача Троян А.А.;Згідно
з розпорядженням секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України Іванової Л.Б. № 02-05/276 від
15.07.2014 розгляд справи № 904/10238/13
Господарського суду Дніпропетровської
області здійснюється у складі колегії
суддів: головуючий - Губенко Н.М., судді
Барицька Т.Л., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 Фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 звернувся до Господарського
суду Дніпропетровської області із
позовом до Софіївської виправної
колонії Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області (№ 45) про
стягнення заборгованості за договором
підряду № Г-172 від 17.05.2012 у розмірі 138 276,
00 грн., 10 399, 00 грн. пені, 829, 64 грн.
інфляційних втрат та 5 142, 01 грн. 3%
річних.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 17.03.2014 у
справі № 904/10238/13 (суддя Петрова В.І.) у
позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
29.05.2014 у справі № 904/10238/13 (колегія суддів
у складі: Герасименко І.М. - головуючий
суддя, судді Кузнецова І.Л., Сизько І.С.)
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 17.03.2014 у
справі №904/10238/13 скасовано; позов
задоволено частково; стягнуто з
Софіївської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№ 45) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 138 276, 00 грн.
основного боргу, 4 634, 88 грн. 3% річних та
829, 64 грн. інфляційних втрат; в іншій
частині у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Софіївська
виправна колонія Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області (№ 45)
звернулася до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014 у справі
№ 904/10238/13, та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм господарськими судами попередніх
судових інстанцій належної юридичної
оцінки та повноти встановлення
обставин справи, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є
питання щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача, визначених
позивачем, заборгованості по договору
підряду № Г-172 від 17.05.2012, пені,
інфляційних втрат та 3 % річних.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статтею 629 ЦК України,
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми; боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові; отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання.

При прийнятті постанови у справі суд
апеляційної інстанції, на відміну від
місцевого господарського суду, повно
та всебічно дослідивши обставини
справи, перевіривши їх наявними у
справі доказами, яким дав необхідну
оцінку, враховуючи приписи наведених
норм, встановивши, що відповідно до п. 1.2
договору підряду (результатом
виконаних робіт за даним договором) є
вирощений та зібраний урожай товарної
сільськогосподарської продукції в
заліковій вазі; згідно з додатком № 3 до
договору позивач взяв на себе обов'язок
здійснити комплекс
сільськогосподарських робіт по
вирощуванню, зокрема, озимої пшениці;
позивачем повністю виконано комплекс
сільськогосподарських робіт по
вирощуванню озимої пшениці, про що
свідчать акти приймання - передачі
виконаних робіт № 4 від 07.07.2012
(позивачем виконано роботу по збору
врожаю комбайном на площі 71,7 га) та № 5
від 07.07.2012 (позивачем здійснено
перевезення врожаю на елеватор в
кількості 84, 5 тон); згідно з п. 4.5
договору підряду, строк оплати
виконаних робіт за даним договором
становить 20 днів з моменту підписання
акту приймання - передачі виконаних
робіт; частина робіт по вирощуванню
озимої пшениці, відповідно до актів
виконаних робіт № 2 від 04.06.2012, № 3 від
20.06.2012, № 4 від 07.07.2012 та № 5 від 07.07.2012 на
загальну суму 53 143,00 грн., була оплачена
відповідачем; натомість, залишилися
неоплаченими відповідачем роботи за
актами виконаних робіт №1 від 04.06.2012, №5
від 08.06.2012, №22 від 22.05.2012 та №6 від 15.06.2012,
які підписані відповідачем без
заперечень; беручи до уваги, що
сторонами у договорі підряду не
передбачена відповідальність
відповідача у разі несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання
(порядок її сплати та розмір); дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову та правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 138 276, 00
грн. основного боргу, 4 634, 88 грн. 3% річних
та 829, 64 грн. інфляційних втрат.

Посилання скаржника у касаційній
скарзі на те, що позивачем перевищено
без повідомлення відповідача
приблизний кошторис більше ніж на 10 % не
приймаються колегією суддів суду
касаційної інстанції до уваги,
оскільки статтею 853 ЦК України
передбачено, що: замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові; якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі; як
встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, акти виконаних робіт на
підставі яких заявлено даний позов
підписано відповідачем без зауважень;
до того ж, відповідачем, в порушення
вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, не надано
доказів того, що він заявляв позивачу
про відступ від умов договору, зокрема,
від кошторису.

Не приймаються також до уваги доводи
скаржника викладені у касаційній
скарзі про те, що позивач просить
стягнути кошти не виконавши умови
договору підряду, оскільки відповідно
до п. 1.2 договору підряду (результатом
виконаних робіт за даним договором) є
вирощений та зібраний урожай товарної
сільськогосподарської продукції в
заліковій вазі; як встановлено судом
апеляційної інстанції, позивачем
повністю виконано комплекс
сільськогосподарських робіт по
вирощуванню озимої пшениці, про що
свідчать акти приймання - передачі
виконаних робіт № 4 від 07.07.2012
(позивачем виконано роботу по збору
врожаю комбайном на площі 71,7 га) та № 5
від 07.07.2012 (позивачем здійснено
перевезення врожаю на елеватор в
кількості 84, 5 тон).

Всі інші доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
постанові суду апеляційної інстанції,
що оскаржується. При цьому в частині
встановлення фактичних обставин
справи та переоцінки наявних доказів
касаційна скарга не відповідає вимогам
статті 1117 ГПК України стосовно меж
перегляду справи в касаційній
інстанції.

Отже, постанова апеляційного
господарського суду у справі
відповідає встановленим ним фактичним
обставинам, прийнята з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права та передбачені законом підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Софіївської
виправної колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Дніпропетровській області (№
45) залишити без задоволення, постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014 у справі
№ 904/10238/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. ГУБЕНКО

Судді
Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ