ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р.
Справа № 923/927/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Дудар І.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом прокурора Комсомольського
району м. Херсона в інтересах держави в
особі:

позивача-1 - Херсонської міської ради, м.
Херсон,

позивача-2 - міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго", м.
Херсон,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.
Комишани, м. Херсон

про стягнення 1884,19 грн.

За участю прокурора - Антощук С.В.,
посвідчення №022034 від 29.10.13р.

представників сторін:

від позивача-1 - не прибув;

від позивача-2 - Сініцина В.Ю.
представник, довіреність №3357-15 від
20.12.13р.;

від відповідача - ФОП ОСОБА_1

Суть спору: прокурор
Комсомольського району м. Херсона в
інтересах держави в особі Херсонської
міської ради (позивач-1) та міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" (позивач-2)
звернувся до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою,
в якій просить суд стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач)
суму боргу у розмірі 1884,19 грн., з якої:
1637,42 грн. - сума основного боргу, 5,66 грн. -
сума 3% річних, 68,85 грн. - сума пені, 57,65
грн. - сума інфляційних втрат та 114,61 грн.
- сума штрафу. Судові витрати по справі
прокурор просить суд покласти на
відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано
посиланнями на умови договору №1297 від
01.01.2014р. про постачання теплової
енергії, положення ст.ст. 20, 36-1 Закону
України "Про прокуратуру".

Позивач-1, належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, у судове засідання не
прибув, витребуваних документів не
надав, про причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України,
неявка представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року
зазначено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї
з них справа може бути розглянута без
їх участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Також, відповідно до приписів
пункту 2 інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Таким чином, неявка у судове
засідання представника позивача-1 не
унеможливлює розгляд справи №923/927/14, не
є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до
статті 75 ГПК України, справа
розглядається без участі представника
позивача-1, за наявними в ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача-2 у судовому
засіданні 15.07.2014р. з супровідним листом
надав суду для залучення до матеріалів
справи письмові пояснення щодо
заявлених позовних вимог та копії
реєстраційних документів. Даний лист з
додатком суд прийняв до розгляду та
залучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.07.2014р.
прокурор та представник позивача-2
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі.

Відповідач відзив на позовну
заяву та витребуваних судом документів
не надав.

У судовому засіданні 15.07.2014р.
відповідач надав суду усні пояснення, в
яких позовні вимоги визнав повністю,
наявність заборгованості пояснює
тяжким фінансовим становищем.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
представника позивача-2 та відповідача,
суд

в с т а н о в и в:

Згідно ст. 121 Конституції України,
на органи прокуратури покладено
представництво інтересів держави в
судових органах.

Статтею 20 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
прокурор має право звертатись до суду з
заявою про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.
Згідно ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", підставою для
представництва інтересів держави в
суді є наявність порушень або загроза
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Згідно ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. У позовній заяві прокурор
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність її захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

На підставі рішення
Конституційного суду України від
08.04.99р. за №3-рп/99, прокурор або його
заступник самостійно визначає і
обгрунтовує в позовній заяві в чому
полягає порушення інтересів держави,
чи в чому існує загроза інтересам
держави у конкретних спірних
відносинах, які підлягають розгляду та
вирішенню в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2
резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від
08.04.1999р. № 3-рп/99, щодо офіційного
тлумачення положень вищевказаної
статті 2, під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Прокурором заявлено позов в
інтересах держави в особі Херсонської
міської ради та міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго".

Міське комунальне підприємство
"Херсонтеплоенерго" (позивач-2)
засновано відповідно до ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" на
комунальній власності міської
територіальної громади м. Херсона,
власником якого є Херсонська міська
рада (позивач-1).

Основним видом діяльності
міського комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" є надання послуг з
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води населенню та іншим
споживачам. Порядок використання
прибутку підприємства визначено
засновником у співвідношенні 70% -
підприємству та 30% - місцевому бюджету.

Матеріали справи свідчать, що
01.01.2014р. між МКП "Херсонтеплоенерго"
(виробник) та ФОП ОСОБА_1 (споживач)
укладено договір №1297 про постачання
споживачу теплової енергії до
магазину-бару за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1. договору,
виробник приймає на себе зобов'язання
виробити та поставити споживачеві
теплову енергію в обумовлених
договором обсягах, а споживач
зобов'язується приймати теплову
енергію і оплачувати її за
встановленими тарифами у строки,
передбачені цим договором.

На підставі п.6.6 договору, оплата
за теплову енергію здійснюється
споживачем згідно з умовами цього
договору не пізніше 25 числа місяця, що
наступає за розрахунковим, на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач-2 свої договірні
зобов'язання щодо постачання споживачу
теплової енергії у період
лютий-березень 2014р. виконав належним
чином, що підтверджується актами
здачі-приймання робіт №1260 від 28.02.2014р.
та №1697 від 31.03.2014р. на загальну суму 1637,42
грн. Дані акти підписанні
уповноваженими представниками
виконавця та замовника без зауважень.

Відповідач, всупереч договірним
зобов'язанням, за поставлену теплову
енергію на суму 1637,42 грн. не
розрахувався.

Обґрунтовуючи підстави позову,
прокурор посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору,
внаслідок чого за останнім утворилася
заборгованість за основним боргом у
розмірі 1637,42 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю, виходячи з
наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 629
Цивільного кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 1637,42 грн. відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 1637,42 грн. є
доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 68,85 грн. та суми штрафу у
розмірі 114,61 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України,
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1. договору, сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату
за спожиту теплову енергію у
встановлений договором термін, згідно
ст. 231 ГК України, нараховується пеня в
розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
стягується штраф у розмірі 7% вказаної
вартості.

Статтею 232 (ч.6) Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (№
543/96-ВР від 22.11.1996 р.) встановлено, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

За поданим позивачем-2
розрахунком, розмір пені та штрафу
становить 68,85 грн. та 114,61 грн.
відповідно.

Судом перевірено наданий
позивачем розрахунок та визнано його
обґрунтованим.

Доказів погашення заявлених до
стягнення сум пені у розмірі 68,85 грн. та
штрафу у розмірі 114,61 грн., відповідачем
суду не надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення сум пені у
розмірі 68,85 грн. та штрафу у розмірі 114,61
грн., є доведеними.

Також, через несвоєчасне
виконання зобов'язань, відповідачу
нараховано 3% річних у розмірі 5,66 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 57,65 грн.
відповідно до розрахунку, у зв'язку з
чим суд зазначає, що правові наслідки
порушення юридичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
приписами статей 534, 549-552, 611, 625
Цивільного кодексу України, а також
статтями 229-234 Господарського кодексу
України. З урахуванням приписів
частини другої статті 625 ЦК України,
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
прострочення у виконанні зобов'язання
сплатити гроші, є обов'язок сплатити не
лише суму основного боргу, а й серед
іншого інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу
не є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги
щодо стягнення сум 3% річних у розмірі
5,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі
57,65 грн., є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
відносяться на відповідача.

Суд роз'яснює відповідачу, що при
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, відповідач не позбавлений
права на звернення до суду з заявою в
порядку ст. 121 ГПК України про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго" (73000,
м. Херсон, Острівське шосе, 1, код ЄДРПОУ
- 31653320) суму основного боргу у розмірі
1637,42 грн., суму штрафу у розмірі 114,61 грн.,
суму пені у розмірі 68,85 грн., суму
інфляційних втрат у розмірі 57,65 грн. та
суму 3% річних у розмірі 5,66 грн.

3. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код - НОМЕР_1) в доход
спеціального фонду Державного бюджету
(р/р № 3002 в ГУДКСУ у Херсонській
області, МФО - 852010, код ЄДРПОУ - 37959779,
одержувач УДКСУ у місті Херсоні,
призначення платежу - судовий збір, код
03500045) - 1827,00 грн. судового збору.

Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.07.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко