м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
товариства з обмеженою
відповідальністю "Рефреш"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
про стягнення 4 853,47 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача: Хашко О.М. ( дов. від
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору поставки без
підписання у спрощений спосіб в
розмірі 4 635,19 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.06.2014 порушено провадження у
розгляду на 17.06.2014.
Представники сторін в судове засідання
17.06.2014 не з'явилися, причин не явки суд
не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи, були належним чином
Представник позивача через загальний
відділ канцелярії господарського суду
м. Києва подав клопотання про
відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання. Розгляд
справи відкладено на 01.07.2014.
В судове засідання 01.07.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по справі та подав усне клопотання про
відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання.
Представник відповідача в судове
засідання 01.07.2014 не прибув, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
Розгляд справи було відкладено на
В судове засідання 15.07.2014 прибув
представник позивача, дав пояснення по
справі, подав суду заяву про зменшення
позовних вимог у зв'язку з частковою
оплатою відповідачем заборгованості,
відповідно до якої просить стягнути з
• Суму основного боргу в розмірі
431 (чотириста тридцять одну) гривню 19
• Розмір встановленого рівня
індексу інфляції 163 (сто шістдесят три)
гривні 80 копійок за порушення строків
оплати за поставлений товар;
• Суму 3 % річних 54 (п'ятдесят
чотири) гривні 48 копійок.
Усього позивач просить стягнути з
відповідача 649 (шістсот сорок дев'ять)
гривень 47 копійок, а також стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про збільшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
збільшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення(зменшення) позовних
вимог, якщо його прийнято
господарським судом, має місце нова
ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Зменшені позовні вимоги позивач в
судовому засіданні підтримав та просив
їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 15.07.2014 представник
відповідача не з'явився, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

Ухвала суду від 01.07.2014 отримана
позивачем 04.07.2014, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали та
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 01 1 (в матеріалах
справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання позивач був належним чином
повідомлений, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглянута за наявними
в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (частина 1 статті 11
Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11
Цивільного кодексу України однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Також у відповідності до положень ч.1
ст.181 Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлення.

Судом встановлено, що за усною
домовленістю між товариством з
обмеженою відповідальністю "Рефреш"
(далі позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Софійський" (далі відповідач), на
замовлення останнього, позивачем було
в період з 01.01.2012 по 05.07.2013 поставлено
товар (кава в зернах Lavazza, вода
мінеральна «S.Pellegrino» та вода мінеральна
«Acqua Раппа») відповідачу без підписання
договору поставки у спрощений спосіб
на загальну суму 35 405,58 грн. на підставі
видаткових накладних.

Проте, відповідачем було частково
оплачено поставлений товар і станом на
день звернення позивача з даним
позовом до суду заборгованість
відповідача становила 4 635,19 грн.,
зокрема, не було оплачено товар, що був
поставлений по видаткових накладених
№ 1-3702 від 05.07.2013 на суму 1 704,00 грн. та №
1-3204 від 13.06.2013 на суму 3 055,20 грн.(копії в
матеріалах справи).

Крім того, поставка товару ви вказаних
видаткових накладних підтверджується
товарно-транспортними накладними від
05.07.2013 та від 13.06.2013.

Вищевказані накладні приймаються
судом у якості належних доказів
виконання поставки товару відповідачу
і прийняття його останнім.

Оскільки відповідач не здійснив
добровільне погашення боргу за
отриманий товар в розмірі 4635,19 грн., то
позивач звернувся до відповідача з
вимогами (вих.. № 20/11/2 від 20.11.2013) про
погашення заборгованості.

Станом на день розгляду справи
відповідач частково погасив основну
заборгованість перед позивачем і на
даний час ця заборгованість становить
431,19 грн.

Позивачем було подано суду відповідну
заяву про зменшення розміру позовних
вимог.

Судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Отже, внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться (стаття 193
Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За своєю правовою природою, відносини,
що склалися між сторонами відповідають
положенням договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 662 та 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства. Продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь -який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог та заперечень,
покладається на сторону.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням усного
договору поставки, до їх врегулювання
застосовуються положення ст. 265, 268, 269 ГК
України, ст. 678 - 681 ЦК України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу в сумі 431,19 грн.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар в
сумі 431,19 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 54,48 грн. та
інфляційні збитки в розмірі 163,80 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 54,48 грн., а інфляційні збитки
- 163,80 грн. Суд вважає даний розрахунок
обґрунтованим та задовольняє позовні
вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "Рефреш"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Софійський" (01602, м. Київ,
Шевченківський район, провулок
Рильський, буд. 5, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Рефреш" (02095, м. Київ,
Дарницький район, вул. Княжий Затон,
буд. 21, ) основний борг в
сумі 431 (чотириста тридцять одна) грн. 19
коп., 3% річних в розмірі 54(п'ятдесят
чотири) грн. 48 коп., інфляційні збитки в
розмірі 163(сто шістдесят три) грн. 80 коп.,
судовий збір в розмірі 1827(одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
21.07.2014