м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10928/14 14.07.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Мерефянська скляна
компанія"

до приватного акціонерного
товариства "Київський завод
безалкогольних напоїв "Росинка"

про стягнення 14 360,94 грн.

Представники сторін:

від позивача: Левченко Р.В. -
представник за довіреністю № 18 від
12.05.2014 року;

від відповідача: Карпенко І.М. -
представник за довіреністю № 72/1 від
03.02.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мерефянська скляна компанія" до
приватного акціонерного товариства
"Київський завод безалкогольних напоїв
"Росинка" про стягнення 14 360,94 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 11.02.2014 року між ним
та приватним акціонерним товариством
"Київський завод безалкогольних напоїв
"Росинка" укладений договір поставки
№14-11/552.

На виконання своїх зобов'язань, позивач
в період з 11.02.2014 року по 26.03.2014 року
здійснив постачання товару на суму 13
299,30 грн. та піддонів на суму 300,00 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконав та оплату не здійснив.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач
звернувся до суду про стягнення з
відповідача заборгованість в розмірі 14
360,94 грн., з якої: 13 299,30 грн.
заборгованості за поставлений товар,
300,00 грн. заборгованості за поставлені
піддони, 227,44 грн. пені за несвоєчасну
оплату товару, 5,13 грн. пені за
несвоєчасну оплату піддонів, 326,01 грн. 25%
річних, 11,59 грн. інфляційних за березень
2014 року, 191,47 грн. інфляційних за квітень
2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.06.2014 року порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.06.2014 року виправлено допущену в
ухвалі суду від 06.06.2014 року описку.

07.07.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав клопотання про
припинення провадження по справі.

14.07.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав додаткові докази
по справі.

В судовому засіданні 14.07.2014 року
представника позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив припинити
провадження у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що провадження у справі в
частині основного боргу необхідно
припинити, а в іншій частині позов
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

11.02.2014 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Мерефянська скляна
компанія" (постачальник) та приватним
акціонерним товариством "Київський
завод безалкогольних напоїв "Росинка"
(покупець) укладено договір поставки
№14-11/552.

Відповідно до п.1.1 договору, поставщик
зобов'язується поставити (передати) у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити в
терміни і на умовах даного договору
склотару з безкольорового скла, надалі
по тексту «товар», згідно з
кресленнями, які є невід'ємною частиною
даного договору.

Найменування товару, кількість, ціна,
загальна вартість товару вказуються в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного договору (п.1.2
договору).

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно доп.2.1 договору, товар
поставляється партіями в обсягах
згідно специфікаціям до даного
договору. Партією товару вважається
кількість товару, відвантаженого в
один транспортний засіб.

Поставка товару здійснюється
автомобільним транспортом на умовах
поставки згідно ІНКОТЕРМС-2010,
зазначених у специфікаціях до даного
договору (п.2.2).

Датою поставки товару вважається дата,
вказана на видатковій накладній або
товарно-транспортній накладній (п.2.5
договору).

Загальна сума договору визначається
сумарною вартістю всього поставленого
та прийнятого покупцем товару згідно
специфікаціям до даного договору (п.4.1
договору).

Згідно з специфікацією №1 від 11.02.2014
року до договору поставки №14-11/552 від
11.02.2014 року терміни поставки та
отримання: з 11.02.2014р. до 20.02.2014р. (п.4).

Відповідно до специфікації №2 від
12.03.2014 року до договору поставки №14-11/552
від 11.02.2014 року терміни поставки та
отримання: з 12.03.2014р. до 31.03.2014р. (п.4)

На виконання умов договору позивач
постав, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 13 599,30 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, а саме:

- №494906123 від 11.02.2014 року на загальну суму
5 439,72 грн.;

- №494906522 від 14.03.2014 року на загальну суму
5 439,72 грн.;

- №494906613 від 26.03.2014 року на загальну суму
2 719,86 грн.

Відповідно до ч.1 статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару (ч.2 статті 692 ЦК України).

Відповідно до п.3.3 договору розрахунки
за товар і піддони здійснюються
покупцем на умовах, вказаних в
специфікаціях, які є від'ємною частиною
даного договору.

Згідно з специфікацією №1 від 11.02.2014
року та №2 від 12.03.2014 року до договору
поставки №14-11/552 від 11.02.2014 року умови
оплати за товар та піддони: розрахунки
за кожну партію здійснюються покупцем
в термін 45 календарних днів з дати
поставки (п.2.5 договору) (п.2).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачем були здійснені наступні
проплати, а саме:

- 5 439,72 грн., відповідно до платіжного
доручення №7451 від 04.06.2014 року
(проведено банком 05.06.2014 року);

- 5 439,72 грн., відповідно до платіжного
доручення №7450 від 04.06.2014 року
(проведено банком 05.06.2014 року);

- 2 719,86 грн., відповідно до платіжного
доручення №7434 від 04.06.2014 року
(проведено банком 05.06.2014 року).

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
факт наявності основної
заборгованості у відповідача перед
позивачем в сумі 13 599,30 грн. спростовано,
оскільки відповідачем сплачено
заборгованість, тому суд припиняє
провадження у справі в частині
основної заборгованості у сумі 13 599,30
грн. у зв'язку з відсутністю предмету
спору.

Згідно п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України
передбачає, що у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню за несвоєчасну оплату за товар в
розмірі 227,44 грн., пеню за несвоєчасну
оплату піддонів в розмірі 5,13 грн., 326,01
грн. 25% річних, 11,59 грн. інфляційних за
березень 2014 року та 191,47 грн.
інфляційних за квітень 2014 року.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.8.3 договору, в разі, якщо
покупець не виконав умови оплати у
встановлені терміни, покупець виплачує
постачальнику пеню розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення від несвоєчасно
сплаченої суми.

Суд погоджується з розрахунком пені за
несвоєчасну оплату за товар в розмірі
227,44 грн., пені за несвоєчасну оплату
піддонів в розмірі 5,13 грн. наданим
позивачем і вважає його обґрунтованим.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п.8.4 договору, сторони прийшли
до згоди, що у разі порушення покупцем
своїх обов'язків в частині своєчасної
та/чи повної оплати поставленого
товару/піддонів, покупець у
відповідності з ч.2 ст. 623 Цивільного
кодексу України зобов'язується
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції, а також 25% (двадцять
п'ять відсотків) річних від
простроченої суми за весь час
прострочення.

Суд погоджується з розрахунком 25%
річних в розмірі 326,01 грн. наданим
позивачем і вважає його обґрунтованим.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013
року, індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 №62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Лист Верховного Суду України від 03.04.97
№62-97р «Рекомендація Верховного Суду
України щодо порядку індексів інфляції
при розгляді судових справ»
передбачає, що сума, яка внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з розрахунком травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня.

Розрахунок індексу інфляції:

- розрахунок індексу інфляції за
березень 2014 року по видатковій
накладній №494906123 від 11.02.2014 року за
несвоєчасну оплату за товар та піддони:

Період заборгованостіСума боргу,
грн.Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції29.03.2014 - 31.03.20145319,721.0000.005319,7229.03.2014
- 31.03.2014120,001.0000.00120,00

Тобто, за березень 2014 року (по
видатковій накладній №494906123 від 11.02.2014
року) індекс інфляції за несвоєчасну
оплату за товар та піддони становить 0,00
грн.

- розрахунок індексу інфляції за
квітень 2014 року:

- по видатковій накладній №494906123 від
11.02.2014 року за несвоєчасну оплату за
товар та піддони:

Період заборгованостіСума боргу
грн.Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції01.04.2014 -
30.04.20145319,721.033175,555495,2701.04.2014 -
30.04.2014120,001.0333,96123,96Тобто, за березень 2014
року (по видатковій накладній №494906123
від 11.02.2014 року) індекс інфляції за
несвоєчасну оплату за товар становить
175,55 грн. та піддони становить 3,96 грн., а
всього індекс інфляції становить 179,51
грн.

- по видатковій накладній №494906522 від
14.03.2014 року за несвоєчасну оплату за
товар та піддони:

Період заборгованостіСума боргу,
грн.Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції29.04.2014 - 30.04.20145319,721.0000,005319,7229.04.2014
- 30.04.2014120,001.0000,00120,00Тобто, за квітень 2014
року (по видатковій накладній №494906522
від 14.03.2014 року) індекс інфляції за
несвоєчасну оплату за товар та піддони
становить 0,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції підлягають частковому
задоволенню в розмірі 179,51 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України, при частковому задоволенні
позову судові витрати покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, п.1-1 ч.1, ч.2 ст.
80, ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в
частині основної заборгованості в
розмірі 13 599,30 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити
частково.

3. Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Київський завод
безалкогольних напоїв "Росинка" (03057, м.
Київ, вулиця Ежена Потьє, будинок 6,
ідентифікаційний код 00382496) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мерефянська скляна
компанія" (62427, Харківська обл.,
Харківський район, місто Мерефа, вулиця
Леонівська, будинок 84-А,
ідентифікаційний код 32952061) пеню за
несвоєчасну оплату за товар в розмірі
227 (двісті двадцять сім) грн. 44 коп., пеню
за несвоєчасну оплату піддонів в
розмірі 5 (п'ять) грн. 13 коп., 25% річних в
розмірі 326 (триста двадцять шість) грн. 01
коп., індекс інфляції в розмірі 179 (сто
сімдесят дев'ять) грн. 51 коп. , а також
судовий збір в розмірі 1 770 (одна тисяча
сімсот сімдесят) грн. 55 коп.

4. в іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Мудрий