м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/4583/14 02.07.14
За позовомМаріупольського
міжрайонного відділу Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Донецької області до
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"проспонукання до
виконання умов договору щодо
завершення переказу коштів
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Христич О.В. -
представник за дов.;
від відповідача: Диденко Д.І. -
У судовому засіданні 02.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Маріупольський міжрайонний відділ
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Донецькій області
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про зобов'язання банк
виконати умови та обов'язки за
договором №27013/12 від 11.06.2012 про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування, а саме: завершити
(здійснити) переказ 264 133,00 грн.
зарахувавши вказані кошти на рахунки
одержувачів, згідно з платіжними
дорученнями позивача від 21.02.2014 №384, від
21.02.2014 № 385, від 21.02.2014 №379, від 28.02.2014 №389,
від 28.02.2014 №393, від 28.02.2014 №386, від 28.02.2014
№391.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 порушено провадження у
справі №910/4583/14, розгляд справи
призначено на 14.04.2014.

Ухвалою від 14.04.2014 розгляд справи
відкладено на 12.05.2014 в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 12.05.2014, на підставі
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до
02.06.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
02.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
№ 910/4583/14 передано на розгляд судді
Мельнику В.І.

Ухвалою від 02.06.2014 справу №910/4583/14
прийнято до провадження суддею
Мельником В.І., розгляд справи
призначено на 02.07.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.06.2014, у зв'язку з виходом судді
Літвінової М.Є. з лікарняного, справу
№910/4583/14 передано в провадження судді
Літвінової М.Є.

Ухвалою від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 02.07.2014.

У поданому відзиві відповідач
зазначає, у банку з 03.03.2014 було введено
тимчасову адміністрацію в зв'язку з
неплатоспроможністю банку та
призначено уповноважену особу ФГВФО, а
відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час введення
тимчасової адміністрації задоволення
вимог кредиторів не здійснюється.

В судовому засіданні 02.07.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2012 між ПАТ "Брокбізнесбанк" (банк за
договором) та Маріупольським
міжрайонним відділом управління
Державної служби охорони пр. ГУ МВС
України у Донецькій області (клієнт за
договором) укладений договір №27013/12 про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування (далі - Договір), за
умовами якого банк відкриває клієнту
поточні рахунки та здійснює їх
розрахунково-касове обслуговування
відповідно до чинного законодавства
України, нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, операції
за рахунками здійснюються клієнтом з
використанням платіжних інструментів,
що передбачені чинним законодавством
України, нормативно-правових актів
Національного банку України та
внутрішніми документами банку.

Згідно п. 2.2 Договору, операції з
рахунком здійснюються банком в межах
залишку коштів на початок операційного
дня з урахуванням поточних надходжень
коштів на рахунок протягом
операційного дня.

Умовами договору передбачено, що
клієнт має право самостійно
розпоряджатись коштами на своєму
рахунку з дотриманням вимог чинного
законодавства України, крім випадків
примусового списання (п. 4.2.1).

Також п. 3.1.3 Договору, передбачено, що
банк зобов'язаний своєчасно
здійснювати розрахункові та касові
операції відповідно до чинного
законодавства України,
нормативно-правових актів
Національного банку України та
внутрішніх документів Банку.

Даний Договір банківських рахунків є
чинним, у встановленому законом
порядку недійсним не визнавався.
Зворотного матеріали справи не
містять.

До Договору про відкриття банківського
рахунку №27013/12 від 11.06.2012, сторонами
укладена додаткова угода №1, за умовами
якої, клієнт доручає, а банк бере на
себе зобов'язання по забезпеченню
дистанційного розрахункового
обслуговування відкритих у банку
рахунків клієнта за допомогою
програмно-технічного комплексу
"Клієнт-Банк" з вбудованою системою
крипто захисту.

З матеріалів справи та наданих
сторонами пояснень вбачається, що на
підставі вказаного Договору позивачем
подано банку платіжні доручення в
період з 21.02.2014 по 28.02.2014 на загальну
суму 264 133,00 грн., згідно з якими банку
було доручено перерахувати грошові
кошти з поточних рахунків позивача на
інші рахунки.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України
банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі (пункт 30.1 статті 30
зазначеного Закону).

Однак, вказані платіжні доручення
банком у встановлені строки виконані
не були, та отримувачі коштів
ініційовані позивачем перекази не
отримали.

При цьому в матеріалах справи відсутні
докази недостатності суми коштів на
рахунках позивача для виконання
вищевказаних платіжних доручень та
здійснення за ними відповідних
переказів.

Із огляду на наведене суд дійшов
висновку, що фактичне невиконання
спірних платіжних доручень було
викликано відсутністю у відповідача,
як у зберігача, на кореспондентському
рахунку достатньої суми грошових
коштів для здійснення міжбанківського
переказу.

Вказаним невиконанням було порушене
майнове право Позивача на вільне
володіння та розпорядження належним
останньому майном, яким, у розумінні
статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти,
у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1
статті 3 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
які існують у формі записів на поточних
рахунках позивача, відкритих у Банку.

Оцінюючи подані сторонами докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд) на підставі постанови
Правління НБУ від 28.02.2014 № 107, було
прийнято рішення № 9 від 28.02.2014 щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду на тимчасову
адміністрацію у Відповідача.

Тимчасову адміністрацію в Банку
запроваджено строком на 3 місяці з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, постановою Правління НБУ від
10.06.2014 № 339 було відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації Відповідача, в зв'язку з чим
виконавчою дирекцією Фонду було
прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про
початок здійснення процедури
ліквідації Відповідача, та призначено
уповноважену особу Фонду на
ліквідацію.

Зазначена інформація відображена на
офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та
НБУ (http://www.bank.gov.ua/control/uk/index), а тому в
розумінні статті 35 ГПК України є
загальновідомою, і не потребує
доказуванню.

Відтак, станом на момент звернення
Позивача з даним позовом до суду у
Відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а на момент
вирішення спору у нього було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної
норми Банк не зміг забезпечити право
Компанії на безперешкодне
розпорядження її коштами, що
знаходяться на її поточних рахунках,
відкритих в Банку на підставі Договору
від 11.06.2012 № 27013/12.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України, обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
ЦК України, за договором банківського
рахунка банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
Позивача, відкритому у Відповідача, на
його рахунок в іншому банку чи на
рахунок контрагента Позивача є
майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, Позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", і тому не можуть бути задоволені
його вимоги (у т.ч. спірні) до
Відповідача від часу запровадження у
останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірних платіжних
доручень позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відтак, із огляду на все вищенаведене,
підстави для задоволення позову у суду
відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного

тексту рішення: 07.07.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова