ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Справа № 920/2106/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівДроботової Т.Б., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиСумського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву"на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
01.04.14у справі№920/2106/13 Господарського
суду Сумської областіза
позовомСумського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Номак-Інвест"простягнення 213 090,54 грн.
В судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: Луговський В.О. - за дов.
від 22.05.14;

від відповідача: Кордюк В.Л. - за дов. від
03.03.14

Сумським регіональним управлінням
Державної спеціалізованої фінансової
установи "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву" у
грудні 2013 року заявлений позов про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Номак - Інвест" 213 090,
54 грн. боргу зі сплати орендних
платежів за договором суборенди
земельної ділянки від 18.11.11 шляхом її
перерахування на рахунок міського
бюджету міста Суми. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач вказував на те, що 18.11.11
між ним та відповідачем було укладено
договір суборенди земельної ділянки,
розташованої за адресою м. Суми, X- XII
мікрорайон, площею 4,8115 га, за умовами
якого розмір орендної плати становить
1% від нормативної грошової оцінки
землі. Разом з цим, позивач зазначав, що
20.07.11 Державною податковою інспекцією в
місті Суми проведено документальну
перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства, за результатами якої
складено акт № 5545/152/23824726 від 20.07.11 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.07.11, в якому
вказано про заниження податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за січень -
травень 2011 року. Позивач також
зазначав, що постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02.11.11 у задоволенні його позову до
Державної податкової інспекції у місті
Сумах про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення відмовлено.
Позивач вважав, що з 30.12.11 відповідач
мав сплачувати орендну плату за
договором суборенди від 18.11.11 у розмірі
3% від нормативної грошової оцінки
землі за користування земельною
ділянкою, проте сплачував 1% внаслідок
чого у позивача виник борг перед
місцевим бюджетом зі сплати податку за
користування земельною ділянкою в сумі
213 090,54 грн. При цьому позивач посилався
також на приписи статей 4, 5, 6, 8, 9, 12, 16, 136,
269, 288 Податкового кодексу України,
статті 206 Земельного кодексу України,
статті 1 Закону України "Про оренду
землі", статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 774
Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 06.02.14, ухваленим суддею
Зайцевою І.В., у задоволенні позовних
вимог відмовлено. Суд першої інстанції
установив, що сторонами змін до
договору суборенди від 18.11.11 в частині
визначення розміру ставки у
передбаченому законодавством порядку
не вносилось, договір є дійсним, а
відтак підлягає виконанню сторонами на
умовах визначених цим договором. Окрім
цього, місцевий суд зазначив, що
наявність рішення адміністративного
суду не може бути підставою для
задоволення позову, оскільки, в даному
випадку, правовідносини з оренди
виникли між двома суб'єктами
господарювання, водночас, позивачем
при нарахуванні боргу включені штрафні
санкції, застосовані до нього
податковою інспекцією, що не
стосується правовідносин між
сторонами у даній справі. Судове
рішення обґрунтовано приписами статей
627, 629, 632, 651, 654 Цивільного кодексу
України, статей 21, 30 Закону України "Про
оренду землі", статей 42, 179, 188
Господарського кодексу України.

Харківський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Пелипенко
Н.М. - головуючого, Івакіна В.О., Камишева
Л.М., постановою від 01.04.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційну скаргу позивача залишив без
задоволення.

Сумське регіональне управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення у справі
скасувати, а матеріали справи просить
скерувати на новий розгляд до суду
першої інстанції. Обґрунтовуючи свої
вимоги скаржник вказує на не
застосування судами положень
Податкового кодексу України, адже
відповідач мав сплачувати орендну
плату у розмірі визначеному пунктом 288.5
статті 288 Податкового кодексу України.
На думку скаржника, судами порушено
пункт 4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.12
№6 "Про судове рішення", приписи статті
43 Господарського процесуального
кодексу України, при цьому, скаржник
наводить доводи, на які він посилався
при зверненні з позовною заявою.
Скаржник вважає, що суд мав залучити до
участі у справі орган Державного
казначейства України, оскільки рішення
у даній справі може вплинути на права
останнього.

Від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Номак-Інвест"
відзиву на касаційну скаргу судом не
отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В.,та пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, переглянувши
матеріали справи і доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами приписів чинного
законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 07.03.06 між
Сумською міською радою - орендодавцем
та Сумським регіональним управлінням
Державної спеціалізованої фінансової
установи "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву" -
орендарем, укладено договір оренди
земельної ділянки, за умовами якого
орендар прийняв в оренду земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою: м.
Суми, Х-ХІІ мікрорайон (в районі оз.
Чеха), площею 4,8115 га, строком до 05.07.15.
Пунктом 3.1 договору сторони визначили,
що орендна плата на рік становить 1% від
нормативної грошової оцінки землі.
Разом з цим, судами установлено, що 18.11.11
між Сумським регіональним управлінням
Державної спеціалізованої фінансової
установи "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву" -
орендарем та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Номак-Інвест" -
суборендарем, укладений договір
суборенди земельної ділянки, за
умовами якого суборендар прийняв в
оренду земельну ділянку, розташовану
за адресою: м. Суми, Х-ХІІ мікрорайон (в
районі оз. Чеха), площею 4,8115 га. Розділом
3 договору суборенди сторони погодили,
що орендна плата на рік становить 1% від
нормативної грошової оцінки землі,
визначеної пунктом 1.3 цього договору;
розмір річної орендної плати на 2011 рік
становить 123992,36 грн., що становить 10332,70
грн. в місяць. За наступні роки,
починаючи з 2012 року, орендна плата
справляється з урахування коефіцієнту
індексації на підставі розрахунку
орендної плати, який є невід'ємною
частиною договору; за згодою сторін
розмір орендної плати може бути
переглянутий у випадках і з моменту
отримання суборендарем повідомлення
про перерахунок орендної плати,
зокрема, з причин: зміни умов
господарювання або цілі використання
об'єкту оренди, визначених цим
договором; підвищення цін, тарифів,
того, в тому числі внаслідок
інфляційних процесів; збільшення
розмірів ставки земельного податку;
внесення змін щодо розміру орендної
плати до основного договору оренди; в
інших випадках передбачених
законодавством України. Пунктом 6.1
договору суборенди сторони погодили,
що зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.
Установлено судами і те, що 20.07.11 ДПІ в
місті Суми проведено документальну
перевірку щодо дотримання позивачем
вимог податкового законодавства, за
результатами проведення якої виявлено
порушення позивачем пунктів 288.5.1, 288.5
статті 288 Податкового Кодексу України,
що призвело до заниження податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за січень -
травень 2011 року на 103327,00 грн., про що
складено акт від 20.07.11 та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
28.07.11. Як убачається з матеріалів
справи, предметом судового розгляду є
вимога Сумського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву" про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Номак - Інвест" 213 090,
54 грн. боргу зі сплати орендних
платежів за договором суборенди
земельної ділянки від 18.11.11 шляхом її
перерахування на рахунок міського
бюджету міста Суми. Підставою позову
визначено те, що як стверджує позивач,
борг перед місцевим бюджетом зі сплати
податку за користування земельною
ділянкою у орендаря виник внаслідок
неправомірних дій суборендаря, який з
30.12.11 повинен був сплачувати орендну
плату в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки землі, а сплачував 1%.
Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір. За приписами
статті 8 Закону України "Про оренду
землі" орендована земельна ділянка
може передаватися орендарем у
суборенду без зміни цільового
призначення, якщо це передбачено
договором оренди або за письмовою
згодою орендодавця. Умови договору
суборенди земельної ділянки повинні
обмежуватися умовами договору оренди
земельної ділянки і не суперечити йому.
Як убачається з матеріалів справи,
договір суборенди, укладений сторонами
вже після введення в дію порядку
оподаткування землі в Україні та
проведення податковою інспекцією
документальної перевірки позивача.
Згідно зі статтею 21 Закону України "Про
оренду землі" (в редакції Закону від
02.12.10 N 2756-VI) орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди, крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України. Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до приписів статті 632
Цивільного кодексу України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
визначених законом, застосовуються
ціни, тарифи, ставки тощо, які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Статтею 30 Закону
України "Про оренду землі" унормовано,
що зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.
Аналогічні умови погоджені сторонами і
в пункті 6.1 договору суборенди
земельної ділянки. Статтею 188
Господарського кодексу України
унормовано, що зміна господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором; якщо сторони не
дійшли згоди щодо зміни договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк сторона має право
передати спір на вирішення суду.
Відповідно до приписів статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, а за приписами статей 627, 628,
629 цього ж Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості; зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства;
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно з приписами статей 651,
652 Цивільного кодексу України зміна
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зокрема, договір
може бути змінено за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору. Згідно зі статтею 654
Цивільного кодексу України зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється, якщо
інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із звичаїв
ділового обороту. Між тим, як
установлено судами попередніх
інстанції, сторонами не вносилось змін
до договору суборенди в частині
визначення розміру орендної плати.
Установлено судами і те, що договір
суборенди земельної ділянки від 18.11.11 є
дійсним, відтак підлягає виконанню
сторонами на умовах визначених ним.
Відсутні і докази того, що позивачем
вчинялись дії направлені на внесення
таких змін до договору суборенди.
Окрім цього, як установлено судами,
позивачем до ціни позову включені
штрафні санкції, застосовані до нього
податковою інспекцією, які не є
орендними платежами та не стосується
правовідносин між сторонами. Виходячи
з того, що договір суборенди від 18.11.11 є
дійсним, і змін до його умов в частині
визначення розміру орендної плати не
вносилось, висновок судів попередніх
інстанцій про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача
орендних платежів, розрахованих
позивачем на підставі ставки, яка не
установлена умовами цього договору
визнається правомірним. Довід
скаржника про те, що спір у даній справі
стосується органу Державного
казначейства України, яке не було
залучено до участі у справі,
спростовується матеріалами справи,
зокрема і тим, що позов заявлений про
стягнення боргу з орендної плати за
договором суборенди земельної ділянки,
укладеним між Сумським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Номак -
Інвест". Інші доводи, викладені в
касаційній скарзі також не можуть бути
підставою для скасування постанови у
справі, оскільки ґрунтуються на
переоцінці доказів, яка відповідно до
приписів частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування оскаржуваної постанови у
справі та задоволення касаційної
скарги. Витрати за розгляд касаційної
скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 01.04.14 у справі
№920/2106/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу Сумського
регіонального управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву" залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Дроботова

В.Швець