ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 р.
Справа № 923/911/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного
спеціалізованого
монтажно-налагоджувального
підприємства
"Газкотлоспецмонтажналадка" м. Херсон

до публічного акціонерного товариства
"Чорнобаївське" с. Чорнобаївка
Білозерського району Херсонської
області

про стягнення 11682грн. 77коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважені особи
Мурашкін А.В., Шибінська А.Л.

від відповідача - уповноважена особа
Букалов С.С.

Приватне спеціалізоване
монтажно-налагоджувальне підприємство
"Газкотлоспецмонтажналадка" (позивач)
звернулось з позовом про стягнення з
публічного акціонерного товариства
"Чорнобаївське" (відповідач) 10047грн.
00коп. основного боргу, 672грн. 74коп. пені,
286грн. 55коп. 3% річних та 676грн. 48коп.
втрат від інфляції, посилаючись на
несвоєчасні розрахунки відповідача за
договором № 62 від 08.02.2012року.

Відповідач проти позову
заперечує, посилаючись на те, що
позивач всупереч ст. 222 ГК України
порушив досудовий порядок
врегулювання спору. Крім того,
відповідач вважає, що акти виконаних
робіт, на які позивач посилається в
позовній заяві, не є належними
доказами, оскільки не відповідають
вимогам ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", оскільки не
підписані уповноваженою особою
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши представників сторін, суд
-

в с т а н о в и в:

Між приватним спеціалізованим
монтажно-налагоджувальним
підприємством
"Газкотлоспецмонтажналадка" (позивач)
та публічним акціонерним товариством
"Чорнобаївське" (відповідач) було
укладено договір від 08.02.2012р. № 62.

Пунктом 1.1. договору визначено, що
позивач зобов'язується належним чином
виконати роботи з
режимно-налагоджувального і
еколого-теплотехнічного випробування,
наладка КИПиА повітронагрівачів "Ermaf"
(6шт) введення в експлуатацію
газопроводу пташника № 5 ремонтного
молодняка для ПАТ "Чорнобаївське", а
відповідач зобов'язується прийняти та
своєчасно оплатити виконані роботи на
умовах, передбачених договором.

Пунктом 2 договору сторони врегулювали
питання щодо вартості та порядку
розрахунків за договором.

Так, відповідно до п.п. 2.1 договору,
загальна вартість робіт, згідно
договірної ціни, що є невід'ємною
частиною договору, складає 20094грн. 00коп.

Пунктом 2.3.1 договору встановлено, що до
початку виконання робіт здійснюється
попередня оплата в розмірі 50% ціни
договору.

Як вбачається з п. 2.3.2 договору впродовж
3 банківських днів з моменту підписання
акту приймання виконаних робіт
відповідач зобов'язаний здійснити
кінцевий розрахунок.

Позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором, що
підтверджується актом приймання
виконаних підрядних робіт № 1/62 від
13.06.2012р.

Після виконання робіт позивач передав
для підпису відповідачу
вищезазначений акт приймання
виконаних робіт.

Однак, дані акти відповідачем не було
підписано та не надано обґрунтованої
відмови від їх підписання.

Оскільки у позивача не залишилось
письмових доказів, які б свідчили про
передання акту приймання виконаних
робіт для підпису замовнику, позивач
повторно листом №181 від 17.06.2013р. з
описом вкладення направив відповідачу
для підпису акт приймання виконаних
підрядних робіт та довідку. В даному
листі позивач просив відповідача
підписати належним чином відправлений
акт та довідку, направити екземпляр
акту та довідки позивача на його адресу
та сплатити борг.

18.06.2013р. відповідач отримав лист №181 від
17.06.2013р., про що свідчить відмітка на
поштовому повідомленні.

Проте, відповідачем знову не було
підписано акт приймання виконаних
робіт та не надано обґрунтованої
відмови від його підписання.

У зв'язку з відмовою відповідача від
підпису акту приймання виконаних робіт
№ 1/62 , він підписаний позивачем в
односторонньому порядку.

Частиною 1 статті 193 ГК України
встановлено обов'язок суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За приписами частини першої статті 853
ЦК України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Частиною четвертою статті 882 ЦК
України передбачено, що передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Акт, підписаний однією стороною,
може бути визнаний судом недійсним
лише у разі, якщо мотиви відмови другої
сторони від підписання акта визнані
судом обґрунтованими.

Крім того, обов'язок прийняти
виконані роботи, а у випадку виявлення
недоліків робіт негайно про них
заявити (у тому числі шляхом
мотивованої відмови від підписання
акта виконаних робіт) законом
покладений саме на замовника.
(Оглядовий лист Вищого господарського
суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. "Про
практику вирішення спорів, пов'язаних
із виконанням договорів підряду (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку Вищим
господарським судом України) із
змінами та доповненнями.)

Позивач надав суду докази
надіслання відповідачу акту № 1/62 та
докази його отримання відповідачем,
отже він є належним доказом виконання
позивачем своїх обов'язків за
договором.

В порушення умов договору, відповідач
за виконані роботи розрахувався не у
повному обсязі, здійснивши лише
попередню оплату в розмірі 50% ціни
договору, у зв'язку з чим розмір
основної заборгованості відповідача
перед позивачем за виконані роботи
становить 10047 грн. 00коп., що
підтверджується бухгалтерською
довідкою.

Доказів перерахування боргу в
сумі 10047 грн. 00коп., як і будь-яких
заперечень проти позову, доказів
наявності недоліків у виконаній
позивачем роботі, відповідачем не
надано станом на день розгляду спору,
тому позовні вимоги про стягнення
основного боргу підлягають
задоволенню в повному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини
2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК
України позовні вимоги про стягнення
286грн. 55коп. 3% річних, 676грн. 48коп. втрат
від інфляції також підлягають
задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення 672грн.74коп. пені, суд
враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки (в тому числі і пені);
відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами
статті 230 Господарського Кодексу
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
Кодексу України зазначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного
банку України за весь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч. 2
ст. 343 ГК України розмір пені за
прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України", що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
загальної подвійної облікової ставки.

Укладаючи договір № 62 від
08.02.2012 року сторони пунктом 7.3
передбачили, що за несвоєчасну оплату
виконаних робіт за договором
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості робіт за кожен день
прострочення платежів але не більше 10
відсотків від вартості робіт.

При зверненні з позовом позивач
просив стягнути за порушення строків
оплати пеню в сумі 672грн.74коп., яка
розрахована ним виходячи із подвійної
облікової ставки НБУ за період з
22.06.2013року по 22.12.2013року.

Враховуючи те, що відповідач не
виконав обов'язків за договором по
своєчасних розрахунках за виконані
роботи, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня за
період прострочки в розмірі
672грн.74коп.

На підставі вищезазначеного,
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному розмірі.

Суд вважає необґрунтованими посилання
відповідача на те, що позивач не мав
підстав для звернення до суду, оскільки
ним було порушено досудовий порядок
врегулювання спорів, передбачений ст.
222 ГК України, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення № 15-рп/2002
Конституційного Суду України від 09.07.2002
р. у справі №1-2/2002 (про досудове
врегулювання спорів) - положення
частини 2 ст. 124 Конституції України
щодо поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
розуміється так, що право особи на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежено законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Крім того, листом від 17.06.2013р.,
надіславши відповідачу акти виконаних
робіт для підписання, позивач в той же
час вимагав сплатити заборгованість,
що свідчить про досудове врегулювання
спору.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України відносяться на відповідача.

В засіданні оголошувалася вступна та
резолютивна частина рішення.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства
"Чорнобаївське" с.Чорнобаївка
Білозерського району Херсонської
області, , інші
реквізити суду не відомі, на користь
приватного спеціалізованого
монтажно-налагоджувального
підприємства
"Газкотлоспецмонтажналадка" м. Херсон
вул. 49 Гвардійської дивізії, 2, к. 4, кв. 130,
, р/р 2871 в ПАТ
"Укрсоцбанк" м. Київ МФО 300023, - 10047грн.
00коп. основного боргу, 672грн. 74коп. пені,
286грн. 55коп. 3% річних, 676грн. 48коп. втрат
від інфляції та 1827грн. 00коп. витрат зі
сплати судового збору.

Наказ видати після набрання
рішення законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 11.07.2014

Суддя
З.І. Ємленінова