ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 45/354 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Генеральної Прокуратури України в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України та Державного
територіально-галузевого об`єднання
"Південно-Західна залізниця" на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 рокуу
справі за позовомЗаступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України та Державного
територіально-галузевого об`єднання
"Південно-Західна залізниця"
доПідприємства
"Укрінвопромінвест"провизнання
недійсним договору та стягнення коштів

В С Т А Н О В И
В:

у липні 2007 року, заступник
Генерального прокурора України
звернувся до господарського суду з
позовом в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
Державного територіально-галузевого
об`єднання "Південно-Західна залізниця"
до Підприємства "Укрінвопромінвест"
про визнання недійсним договору
підряду на проведення екологічної
експертизи № 173/НФ/048115/НЮ від
30.04.2004 року, як такого що не відповідає
вимогам закону та повернення
відповідачем отриманих за цим
договором коштів у сумі 18 600
000 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 23.10.2013 року позов задоволено в
повному обсязі.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року
рішення суду першої інстанцій
скасовано та в позові відмовлено.

Постанова апеляційного господарського
суду оскаржена у касаційному порядку і
ухвалою Вищого господарського суду
України від 16.06.2014 року порушено
касаційне провадження у справі за
касаційною скаргою прокурора, у якій
він посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і просить
постанову апеляційного суду скасувати,
залишивши в силі рішення
господарського суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
прокурора, пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені у касаційній
скарзі доводи, судова колегія вважає,
що скарга підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Постановляючи про відмову в позові
апеляційний господарський суд
послався на те, що договір на
проведення екологічної експертизи
№ 173/НФ/048115/НЮ від 30.04.2004
року спрямовано на реальне настання
правових наслідків, які ним обумовлені,
а тому відсутні правові підстави для
визнання цього договору недійсним та
повернення спірної суми.

Проте, погодитись з наведеними судом
апеляційної інстанції мотивами
відмови у позові не можна.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами обох інстанцій,
30.04.2004 року ДТГО "Південно-Західна
залізниця" (замовник), в особі
заступника начальника залізниці з
економічних питань Ковтуна І.І. та
підприємство "Укрінвопромінвест"
(виконавець), в особі директора Рейделя
Р.В., уклали договір № ПЗ/НФ-048115/НЮ, за
умовами якого відповідач зобов'язався
за завданням замовника провести
екологічну експертизу комплексів,
територій та об'єктів промислового та
непромислового призначення замовника,
а останній прийняти цю роботу та
оплатити її вартість.

На виконання умов зазначеного
договору, платіжними дорученнями № 2145
від 30.04.2004 року, №2530 від 26.05.2004 року, №
2554 від 28.05.2004 року, №2556 від 28.05.2004 року,
№ 2569 від 28.05.2004 року, № 2573 від 01.06.2004
року, № 309 3від 24.06.2004 року відповідачу
було перераховано 18 600 000 грн., а за
актом приймання-передачі від 28.05.2004
року, ДТГО "Південно-Західна
залізниця", в особі заступника
начальника залізниці з економічних
питань Ковтуна І.І., прийняло виконане.

Вироком Шевченківського районного
суду міста Києва від 17.06.2009 року, який
набрав законної сили, Ковтуна І.І.
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366
Кримінального кодексу України, зокрема
у тому, що займаючи посаду заступника
начальника ДТГО "Південно-Західна
залізниця" з економічних питань,
виконуючи покладені на нього
організаційно-розпорядчі функції він,
зловживаючи своїм посадовим
становищем у власних інтересах та
інтересах інших осіб уклав з
підприємством "Укрінвопромінвест"
договір № 173/НФ/048115/НЮ від 30.04.2004 року,
платежі по якому були безпідставними і
спричинили тяжкі наслідки для
державного підприємства.

Зазначене підтверджується, і
матеріалами цієї господарської справи,
за якими договір № 173/НФ/048115/НЮ не було
виконано, жодного підрозділу
залізниці, який підпадав під завдання
замовника не було перевірено,
екологічний аудит здійснювався за
документами, що надавались
структурними підрозділами залізниці,
він не містить висновків і яких-небудь
рекомендацій, комплексна оцінка
об'єктів екологічної експертизи не
виконана, а дійсні витрати, які
підприємство "Укрінвопромінвест"
понесло начебто на виконання спірного
договору, це його затрати у сумі 10 000
грн. на оплату робіт з аудиту ТОВ
"ЕКОТЕХСЕРВІС" по договору з останнім №
05-2104 від 05.05.2004 року.

Наведені вище обставини свідчать не
про недбалість при укладанні договорі,
чи недобросовісність при його
виконанні, а про умисні дії
представників сторін договору які не
мали на меті досягнення певного
позитивного результату і свідчать про
незаконність заволодіння майном
державного підприємства на суму 18 600 000
грн.

Доказом їх вини у намірі незаконно
заволодіти майном державного
підприємства є вирок Шевченківського
районного суду міста Києва від 17.06.2009
року у кримінальній справі.

Тобто, наміри при укладені спірного
договору, поряд з наявністю і певних
ознак фіктивності договору, як про це
зазначав позивач і суд першої
інстанції, були протиправними, а дії
такими що підпадають під ознаки
злочинних.

Наведене дає підстави вважати, що
набуте злочинним шляхом майно
державного підприємства не може
розглядатись як таке, що отримано
правомірно за цивільно-правовою
угодою, така угода є нікчемною в силу
приписів ст. 228 ЦК України, як така
порушує публічний порядок.

Наслідки вчинення правочину, що
порушує публічний порядок
визначаються загальними правилами (ст.
216 ЦК України), тобто кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

З огляду на зазначене, рішення
господарського суду першої інстанції
щодо повернення відповідачем
отриманого за нікчемною угодою є
правильним і підстав для його
скасування за наведених апеляційним
господарським судом мотивів не було.

Що ж до правового обґрунтування
прийнятого господарським судом першої
інстанції рішення, то необхідно
зауважити, що укладання спірного
правочину без наміру створення правих
наслідків супроводжувалось злочинними
діями з відповідними наслідками, на що
і послався позивач в обґрунтування
свого позову, а правову норму суд
вправі замінити, якщо її дія не
поширюється на ці відносини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014року
скасувати, а рішення господарського
суду м. Києва від 23.10.2013 року залишити
без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко