ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Справа № 917/357/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Лідер-Плюс" на ухвалуХарківського
апеляційного господарського суду від
22.05.2014у справі№ 917/357/14Господарського
суду Полтавської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Лідер-Плюс"доПолтавської міської
радитретя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
капітального будівництва виконавчого
комітету Полтавської міської
радипровизнання права користування
земельною ділянкоюза участю
представників: позивачаСтеренчук Р.П.,
дов. Від 17.03.2014відповідачане з'явився
(про час та місце судового засідання
повідомлений належно)третьої особине
з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений належно)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лідер-Плюс"
звернулось до господарського суду з
позовом до Полтавської міської ради
про визнання за ним права користування
земельною ділянкою площею 6 774 кв. м,
кадастровий номер :18:001:0046, яка
знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.
Героїв Сталінграду, 8 на умовах
поновленого договору оренди землі від
18.06.2009, зареєстрованого у виконавчому
комітеті Полтавської міської ради
22.06.2009 за № 282-П, на строк до 16.04.2015..

Разом з позовом 27.02.2014 подана заява про
забезпечення позову в порядку статей 66,
67 Господарського процесуального
кодексу України шляхом заборони
Управлінню капітального будівництва
Полтавського міського виконавчого
комітету, Полтавській районній
міжгосподарській будівельній
організації "Райагробуд" та будь-яким
іншим особам вчиняти дії щодо
проведення будівельних робіт по
будівництву житлових будинків за
адресою: м. Полтава, вул. Героїв
Сталінграду, 8-а та 8-б до моменту
вирішення даної справи по суті.

Ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 03.03.2014 справу
призначено до розгляду; позивачу
відмовлено в задоволенні заяви (від
27.02.2014) про забезпечення позову в
порядку статей 66, 67 Господарського
процесуального кодексу України з
огляду на недоведеність ймовірності
припущення утруднення або
неможливості виконання рішення суду в
майбутньому.

24.03.2014 подана заява про забезпечення
позову в порядку статей 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України шляхом заборони Управлінню
капітального будівництва Полтавського
міського виконавчого комітету,
Полтавській районній міжгосподарській
будівельній організації "Райагробуд"
та будь-яким іншим особам вчиняти дії
щодо проведення будівельних робіт по
будівництву житлових будинків на
земельній ділянці за кадастровим
номером :18:001:0046 до моменту
вирішення даної справи по суті,
оскільки наявність нерухомого майна на
спірній земельній ділянці ускладнить
реалізацію позивачем прав
земелкористувача, на захист яких
подано позов.

Ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 29.04.2014 (суддя
Бунякіна Г.І.) позивачу відмовлено в
задоволенні заяви від 24.03.2014 про
забезпечення позову в порядку статей
66, 67 Господарського процесуального
кодексу України як нормативно та
документально невмотивовану, позаяк
позивач не довів, що незастосування
забезпечення позову унеможливить
виконання рішення за результатами
розгляду цього спору, оскільки
предметом спору не є матеріальні
об'єкти, які можуть зникнути та зробити
неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014 (судді:
Камишева Л.М., Ільїн О.В., Черленяк М.І.)
відмовлено у прийнятті апеляційної
скарги на ухвалу Господарського суду
Полтавської області від 29.04.2014 про
відмову у задоволенні заяви про
забезпечення позову, оскільки статтею
106 Господарського процесуального
кодексу України не передбачено
можливість оскарження в апеляційному
порядку ухвали про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову окремо від судового рішення.

Не погоджуючись з висновками
апеляційного господарського суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лідер-Плюс" подало до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та направити справу на
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу вмотивовано доводами
про порушення судом норм
процесуального права, а саме, статті 106
Господарського процесуального кодексу
України, статті 64 Конституції України,
що спричинило порушення
конституційного права на судовий
захист; за змістом рішенням
Конституційного суду України від 27.01.2010
№ 3-рп/2010 приписи статті 106
Господарського процесуального кодексу
України не містять заборони стосовно
апеляційного оскарження ухвал.

Відповідач та третя особа відзиви на
касаційну скаргу не надали та не
скористалися правом на участь
представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
присутнього у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної
скарги на ухвалу Господарського суду
Полтавської області від 29.04.2014 в
частині відмови у задоволенні заяви
про забезпечення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ухвала про відмову в задоволенні
заяви про забезпечення позову не
входить у визначений статтею 106
Господарського процесуального кодексу
України перелік ухвал, що можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку
окремо від судового рішення, а також із
того, що статтею 106 Господарського
процесуального кодексу України
можливість оскарження відповідної
ухвали взагалі не передбачено.

Судова колегія зазначає таке.

Судочинство в Україні ґрунтується на
основних засадах, визначених частиною
третьою статті 129 Конституції України,
зокрема рівності усіх учасників
судового процесу перед законом і судом;
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; забезпеченні
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом (пункти 2, 4, 8). Щодо
господарського судочинства зазначені
засади своє втілення і розвиток
дістали у розділах I, XII та XII-1
Господарського процесуального
кодексу. Принципи рівності перед
законом і судом та змагальності
визначені у статтях 42, 43 розділу I
"Загальні положення" Кодексу, є
загальними і застосовуються у всіх
інстанціях господарського
судочинства. Принцип забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом, закріплений у
розділах XII, XII-1 Кодексу, якими
врегульовано процедуру перегляду
рішень господарських судів в
апеляційному та касаційному порядку.
Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеної у рішеннях від 27.01.2010 №
3-рп/2010 та від 02.11.2011 № 13-рп/2011, положення
пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції
України стосовно забезпечення
апеляційного оскарження рішення суду
крім випадків, визначених законом, слід
розуміти так, що у цивільному процесі
апеляційному оскарженню підлягають
ухвали за винятком випадків, кило таке
оскарження заборонено законом.

У частині першій статті 106
Господарського процесуального кодексу
закріплено перелік ухвал, які можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку
окремо від рішення місцевого
господарського суду, зокрема, ухвали
про забезпечення позову, скасування
забезпечення позову. За правовою
позицією, викладеною в рішенні
Конституційного Суду України від 25.04.2012
№ 11-рп/2012 зміст статті 106 зазначеного
Кодексу не містить заборони стосовно
апеляційного оскарження ухвал,
постанов господарського суду. Таким
чином, відсутність у частині першій
статті 106 Кодексу норми щодо оскарження
ухвали про відмову у задоволенні заяви
про забезпечення позову сама по собі не
може бути підставою для відмови у
прийнятті апеляційної чи касаційної
скарги на таку ухвалу. Ця відмова
розглядається як порушення
конституційного права на судовий
захист, яке за статтею 64 Конституції
України не може бути обмежене.

Також судова колегія вказує, що,
зазначаючи про неможливість здійснити
апеляційне оскарження ухвали про
відмову у задоволенні заяви про
забезпечення позову окремо від
судового рішення, суд апеляційної
інстанції залишив поза увагою, що за
приписами статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду,
тобто, й після набрання рішенням
законної сили. За таких умов оскарження
ухвал суду першої інстанції фактично
не може пов'язуватися з оскарженням
рішення суду.

Забезпечення позову є однією з
процесуальних гарантій захисту та
відновлення захищених судом прав та
інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі
змісту та призначення інституту
забезпечення позову вбачається, що він
є ефективним процесуальним засобом,
який спрямований на гарантування
виконання судового рішення та полягає
у вжитті заходів, за допомогою яких у
подальшому гарантується виконання
судових актів, вказані заходи можуть
бути застосовані на будь-якій стадії
судового процесу. За практикою
Європейського суду з прав людини право
на виконання судового рішення є
складовою права на доступ до суду,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як невід'ємна
частина судового розгляду (Рішення у
справі "Шмалько проти України" від 20
липня 2004 року). Невиконання судового
рішення загрожує сутності права на
справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в абзаці
одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 11
березня 2011 року N 2-рп/2011, посилаючись на
позицію Європейського суду з прав
людини, зазначив, що право на
справедливий судовий розгляд може бути
обмежене державою, якщо це обмеження не
завдає шкоди самій суті права. Такий
висновок узгоджується з правовою
позицією Конституційного Суду України,
за якою кожному гарантується захист
прав і свобод у судовому порядку; суд не
може відмовити у правосудді, якщо особа
вважає, що її права і свободи порушені
або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод; відмова суду
у прийнятті позовних та інших заяв,
скарг, оформлених відповідно до
чинного законодавства, є порушенням
права на судовий захист, яке згідно зі
статтею 64 Конституції України не може
бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної
частини Рішення від 25 грудня 1997 року N
9-зп).

Таким чином, Харківський апеляційний
господарський суд, відмовляючи у
прийнятті апеляційної скарги на
ухвалу Господарського суду
Полтавської області від 29.04.2014, невірно
застосував приписи статті 106
Господарського процесуального кодексу
України За таких обставин, ухвала
Харківського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014 підлягає
скасуванню.

Разом з тим вирішення питання щодо
відповідності поданої апеляційної
скарги іншим вимогам, викладеним у
розділі ХІІ Господарського
процесуального кодексу України, для
здійснення перегляду судових рішень в
апеляційному порядку, виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.
Відтак, апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лідер-Плюс" на ухвалу Господарського
суду Полтавської області від 29.04.2014 в
частині відмови у задоволенні заяви
про забезпечення позову слід
задовольнити частково, скасувати
зазначену ухвалу та передати
апеляційну скаргу разом з доданими
матеріалами до Харківського
апеляційного господарського суду зі
стадії розгляду питання про прийняття
апеляційної скарги.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3
статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лідер-Плюс" задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014 у справі
№ 917/357/14 Господарського суду
Полтавської області скасувати.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лідер-Плюс" з доданими до неї
матеріалами оскарження ухвали
Господарського суду Полтавської
області від 29.04.2014 направити до
Харківського апеляційного
господарського суду зі стадії
прийняття до апеляційного провадження.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач