Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" липня 2014 р.
Справа № 906/735/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від 1-го позивача: не з'явився

від 2-го позивача: Грищенко О.М. - дов. від
23.12.13р.

від відповідача: Скиданчук І.В. - дов.
№876 від 01.07.є14р.

прокурор: Дедяєва О.І. - посв. №016850

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Коростенського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі 1. Коростенської
міської ради (м. Коростень);

2. Комунального підприємства
"Теплозабезпечення" (м. Коростень,
Житомирська область)

до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 304401,27 грн.

В судовому засіданні 01.07.14р.
оголошувалась перерва до 03.07.14р. на
підставі ст. 77 ГПК України.

Прокурор в інтересах держави в особі
позивачів звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на користь
2-го позивача 304401,27 грн. заборгованості
за надані послуги з централізованого
опалення згідно договору №62 від 01.09.12р.,
з яких 156254,67 грн. - сума основного боргу,
137532,23 грн. - пеня, 7124,65 грн. - інфляційні
та 3489,72 грн. - 3% річних.

02.07.14р. прокурор надав заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
згідно якої просить суд стягнути з
відповідача на користь 2-го позивача
156254,67 грн. основного боргу, 129279,04 грн.
пені, 7124,65 грн. інфляційних та 3484,17 грн. 3%
річних, а всього на суму 296142,53 грн.

Суд у відповідності до ст. 22 ГПК України
приймає до розгляду заяву про
зменшення розміру позовних вимог.

Представник 1-го позивача -
Коростенської міської ради в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
вчасно і належним чином.

Представник 2-го позивача -
Комунального підприємства
"Теплозабезпечення" в засіданні суду
зменшені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених в
позовній заяві. Просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу визнав.
Крім того, заявив клопотання в порядку
ст. 83 ГПК України про зменшення суми
розміру пені, оскільки зазначив, що
відповідач перебуває у державній
власності, належить до державного
сектору економіки, має велику
кредиторську заборгованість та
заборгованість перед бюджетом по
сплаті податків та внесків до усіх
фондів.

Прокурор в засіданні суду позов
підтримав в повному обсязі з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Суд дослідив в судовому засіданні
документи, а саме: договір №62 від
01.09.12р., розрахунки суми боргу, рішення
виконкому, постанови, рахунки-фактури,
претензії, акт звірки взаємних
розрахунків, довідки, заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
пояснення, свідоцтво про державну
реєстрацію, статути, витяги з ЄДР та
інші.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.12р. між філією "Коростенська ДЕД", що
є відокремленим підрозділом
відповідача, та 2-им позивачем - КП
"Теплозабезпечення" був укладений
договір №62 про надання послуг з
централізованого опалення (а.с.23-30),
відповідно до умов якого 2-ий позивач
зобов'язується своєчасно надавати
відповідачеві (споживачеві)
відповідної якості послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, а відповідач (споживач)
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах, що
передбачені договором (п.1 договору).

Згідно з п. 5.2 договору, розмір
щомісячної плати за надані послуги на
момент укладення договору становить:

- в опалювальний сезон - 18851,36 грн., в т.ч.
ПДВ;

- в міжопалювальний сезон - 1719,21 грн.,
вт.ч. ПДВ.

Пунктом 7 договору визначено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Платежі вносяться не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Послуги оплачуються в безготівковій
формі. За умови домовленості між
сторонами у виключних випадках форма
розрахунків може бути іншою (п.8
договору).

На виконання умов даного договору, 2-ий
позивач надав відповідачеві
передбачені договором послуги, на
оплату яких виставив відповідачеві
рахунки-фактури (а.с.37-54).

Пунктом 15 договору сторони визначили,
що споживач зобов'язаний оплачувати
послуги в установлений договором
строк.

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати вартості
наданих послуг не виконав.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

20.03.14р. позивач направив відповідачеві
письмову претензію з вимогою сплатити
суму боргу (а.с.55-57).

Відповідач відповіді на зазначену
претензію не надав, суму боргу не
сплатив.

Таким чином, внаслідок невиконання
відповідачем у період з січня 2013 р. по
квітень 2014 р. свого обов'язку щодо
оплати вартості наданих послуг з
теплопостачання, станом на день
звернення з позовом до суду та на день
розгляду справи в суді за відповідачем
рахується заборгованість перед 2-им
позивачем за вказаний період в сумі
156254,67 грн., яку прокурор і просить суд
стягнути в заяві про зменшення розміру
позовних вимог.

Суд приходить до висновку про
задоволення позову в цій частині, з
огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі
виникли на підставі договору про
надання послуг з централізованого
опалення №62 від 01.09.12р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено,
що зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язань - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК
України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання.

Як передбачено частиною 1 ст.901 ЦК
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідач не виконав передбаченого
договором зобов'язання щодо сплати
вартості наданих послуг в повному
обсязі та у встановлений договором
строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище,
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 156254,67 грн. основного боргу
суд вважає обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, прокурор в заяві про
зменшення розміру позовних вимог
просить суд стягнути з відповідача на
користь 2-го позивача 7124,65 грн.
інфляційних, 3484,17 грн. 3% річних та 129279,04
грн. пені.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з
відповідача 3484,17 грн. 3% річних та
інфляційні в розмірі 7124,65 грн.
проведено згідно вимог чинного
законодавства, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання,
що включає його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно п.18 договору, споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством і цим договором за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги - шляхом сплати пені.

Пунктом 12 договору сторони
передбачили, що за несвоєчасне
внесення плати із споживача стягується
пеня у розмірі, встановленому Законом
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
№686-ХІV від 20.05.99р.

Статтею 1 вищевказаного Закону
визначено, що суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують нежилі
будинки і приміщення, належні їм на
праві власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Слід зазначити, що оскільки Законом
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
встановлено відповідальність за
несвоєчасне внесення плати за надані
комунальні послуги, то нарахування
пені має відбуватися відповідно саме
до положень названого Закону, а приписи
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" до таких правовідносин не
застосовуються (постанова Вищого
господарського суду України від 22.11.2012
№18/1190/12).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ч.1
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Перевіривши уточнений розрахунок
вказаного зобов'язання (а.с.82-85), суд
вважає, що пеня нарахована правильно,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Разом з тим, враховуючи клопотання
відповідача, суд приходить до висновку
про зменшення розміру пені, з огляду на
наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій (ч.2
ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський
суд, приймаючи рішення, має право,
зокрема, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.11р. №18 визначено, вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Враховуючи важке фінансове становище
відповідача, велику кредиторську
заборгованість та заборгованість
перед бюджетом по сплаті податків та
внесків до усіх фондів, а також те, що
розмір пені значно великий, збитків
позивачеві не причинено, власність
відповідача є державною власністю, на
розрахункові рахунки відповідача
накладено арешт, суд приходить до
висновку про зменшення розміру пені до
78127,34 грн., що становить 50% від суми
основного боргу (156254,67 грн. х 50%).

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу суду не надав, в акті звірки
взаємних розрахунків та в судовому
засіданні суму основного боргу визнав.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що зменшені
позовні вимоги обгрунтовані, заявлені
у відповідності до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, які є в матеріалах
справи та підлягали би задоволенню.
Однак, суд зменшує розмір пені, що
підлягає стягненню, до 78127,34 грн., про що
зазначав вище.

Крім того, суд відмовляє в позові 1-му
позивачу - Коростенській міській раді,
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання" теплопостачальна
організація - суб'єкт господарської
діяльності з постачання споживачам
теплової енергії.

Згідно статуту Комунального
підприємства "Теплозабезпечення" в
новій редакції, затвердженого рішенням
Коростенської міської ради №1032 від
19.03.13р., дане підприємство є
комунальним. Коростенська міська рада
є засновником вказаного підприємства,
органом управління є виконавчий
комітет Коростенської міської ради.
Предметом діяльності цього
підприємства є, зокрема, виробництво
теплової енергії; транспортування
теплової енергії магістральними та
місцевими (розподільчими) тепловими
мережами; постачання теплової енергії;
забезпечення житлового фонду,
підприємств, організацій, установ
тепловою енергією та гарячою водою.

Варто зазначити, що договір про надання
послуг з централізованого опалення №62
від 01.09.12р., який є підставою даного
позову, укладений між відповідачем та
2-им позивачем - Комунальним
підприємством "Теплозабезпечення", в
якому останнє виступає виконавцем
(постачальником) послуг з
централізованого опалення.
Коростенська міська рада не є стороною
вказаного договору.

В описовій та резолютивній частинах
позовної заяви прокурором не
зазначено, які саме вимоги висуває
перший позивач - Коростенська міська
рада до відповідача.

Згідно позовної заяви та заяви про
зменшення розміру позовних вимог
прокурор просить суд стягнути
заборгованість за надані послуги з
відповідача на користь лише 2-го
позивача - Комунального підприємства
"Теплозабезпечення".

Комунальне підприємство
"Теплозабезпечення" є юридичною особою,
має свої майнові та немайнові права і
обов'язки, від свого імені виступає
позивачем та відповідачем в судових
органах, що підтверджується Статутом
підприємства (а.с.7-10), а тому має право
самостійно захищати свої права та
охоронювані законом інтереси.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову в частині вимог 1-го
позивача - Коростенської міської ради.

У відповідності до ст. 49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача, оскільки
він спонукав прокурора звернутись з
позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", 10003, м. Житомир, вул.
Перемоги, 75,

на користь Комунального підприємства
"Теплозабезпечення", 11500, Житомирська
область, м. Коростень, вул. Кірова, 8-А,

- 156254,67 грн. - основного боргу;

- 7124,65 грн. - інфляційних;

- 3484,17 грн. - 3% річних;

- 78127,34 грн. - пені.

3. Відмовити в задоволенні позову в
частині позовних вимог, заявлених в
інтересах 1-го позивача - Коростенської
міської ради.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", 10003, м. Житомир, вул.
Перемоги, 75,

в доход Державного бюджету України -
5922,85 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання:04/07/14

Суддя
Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - 1-му позивачу (рек.)

3, 4, 5, 6 - 2-му позивачу, відповідачу,
прокурору (на вимогу)