КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.
Справа№ 911/910/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Ремінська А.О.

від відповідача - Кулинич В.П.

від прокуратури - Гогоша П.Б.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Шляхово-будівельне
управління №41" на рішення
Господарського суду Київської області
від 08.04.2014 року (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Заступника
Білоцерківського прокурора з нагляду
за додержанням

законів у воєнній сфері в
інтересах держави, в особі Аварійно-

рятувального загону
спеціального призначення ГУ ДСНС
України

у Київській області

до Публічного акціонерного
товариства "Шляхово-будівельне

управління №41"

про стягнення 10034,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 08.04.2014 року по
справі №911/910/14 позовні вимоги
задоволено в повному обсязі. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Шляхово-будівельне управління №41" на
користь Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення ГУ ДСНС
України у Київській області 9793,36 грн. -
основного боргу, 107,25 грн. - пені, 98,91 грн.
- інфляційних витрат, 34,73 грн. - 3% річних
та 1827 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в частині стягнення основної
заборгованості в розмірі 1546,32 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
14.07.2014 року.

14 липня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшов відзив
на апеляційну скаргу.

В судове засідання 14.07.2014 року з'явились
представники позивача, відповідача та
прокурор.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду Київської області
від 08.04.2014 року.

Представник позивача та прокурор в
судовому засіданні заперечили проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, та просили залишити без змін
оскаржуване рішення Господарського
суду Київської області від 08.04.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача та прокурора,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

01 жовтня 2011 року між
Аварійно-рятувальним загоном
спеціального призначення Головного
управління Міністерства надзвичайних
справ України у Київській області та
Публічним акціонерним товариством
"Шляхово-будівельне управління № 41"
укладено Договір №01/10-11 на постійне та
обов'язкове обслуговування державною
аварійно-рятувальною службою об'єктів
та окремих територій (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач
зобов'язався здійснювати
аварійно-рятувальне обслуговування
«об'єкта» з метою своєчасного
реагування та виконання ситуації, а
також профілактичні роботи із
запобігання (профілактики) виникнення
надзвичайних ситуацій техногенного та
природного характерів, спрямовані на
поліпшення техногенної безпеки
об'єктів (територій) та підвищення
рівнів підготовленості об'єкта до
рятування людей та ліквідації
надзвичайних ситуацій.

Згідно з п. 4.1 Договору, вартість
функціонування структурних
підрозділів "Аварійно-рятувальної
служби" в режимі постійної готовності
до виконання необхідного комплексу
аварійно-рятувальних робіт в умовах
надзвичайної ситуації або загрози її
виникнення у кількості 1-ї оперативної
одиниці складає 6185,23 грн. на рік з
урахуванням ПДВ. Щомісячна оплата за
кожен з поточних одинадцяти місяців
становить 515,44 грн. з урахуванням ПДВ, за
останній місяць дії договору становить
515,39 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що плата
за обслуговування "Об'єкта"
"Аварійно-рятувальною службою"
здійснюється щомісячним
перерахуванням коштів впродовж 5
банківських днів з моменту отримання
оригінала рахунка чи його факсової
копії до 15-го числа.

Місцевим господарським судом
встановлено, що відповідно до наказу
ДСНС України від 24.05.2013 № 318 "Про
здійснення організаційно-штатних
заходів у підрозділах Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Київській
області", змінено назву державної
установи з Аварійно-рятувального
загону спеціального призначення
Головного територіального управління
Міністерства надзвичайних ситуацій
України у Київській області на
Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення Головного
управління Державної служби з
надзвичайних ситуацій України у
Київській області.

Згідно з п. 1.4 Статуту
аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Головного
управління державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Київській
області від 18.05.2013 року за
організаційно-правовою формою
господарювання Загін - є державною
організацією і заснований на державній
власності.

Пунктом 5.4 Статуту визначено, що
джерелами фінансування Загону є кошти
державного та місцевих бюджетів на
виконання окремих програм.

Відповідно до п. 7.1 Договору договір
вступає в силу 1 жовтня 2011 року. Строк
дії договору - один рік, 01.10.2011 року по
01.10.2012 року

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що
після закінчення строку, якщо жодна із
сторін в термін 30 діб до закінчення
договору, письмово не повідомить про
намір його розірвання, даний договір
автоматично пролонгується на кожен
наступний рік на умовах даного
Договору.

Відповідно до вимог п. 1.10 Статуту Загін
здійснює постійне та обов'язкове
обслуговування на договірній основі
потенційно небезпечних об'єктів і
територій, на яких існує небезпека
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру.
Права та обов'язки сторін щодо
здійснення такого обслуговування
визначаються договорами.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання умов Договору позивач в
період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року
надавав відповідачу послуги
аварійно-рятувального обслуговування.
Відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав, а
саме частково розрахувався з отримані
послуги, внаслідок чого виникла
заборгованість в розмірі 9793,36 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 2 ст. 901 Цивільного
кодексу України визначено, що
положення глави 63 Цивільного кодексу
України можуть застосовуватись до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, та беручи до
уваги, що доказів розірвання або
припинення дії Договору відповідачем
не надано, колегія суддів погоджується
з висновком місцевого господарського
суду, що вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Твердження апелянта щодо часткової
оплати за отримані послуги в розмірі
1030,88 грн. колегією суддів визнано
безпідставними, оскільки позивач не
нараховує зазначену суму за послуги
надані в листопаді та грудні 2011 року.

Також, відповідно до претензії №40 від
17.02.2012 року (а.с.41), позивач повідомив
відповідача про існування
заборгованості станом на 01.02.2012 року в
розмірі 1546,32 грн., тобто за мінусом 1030,88
грн.

Пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою. Одним із видів неустойки є
пеня, яка обчислюється у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Відповідно до п. 5.3 Договору за
порушення терміну оплати "Об'єкт"
сплачує Аварійно-рятувальній службі"
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ. Сплата пені не звільняє
сторону від виконання обов'язків за
даним Договором.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки
пені, інфляційної складової боргу та 3%
річних, виконані позивачем, які
складено арифметично вірно, прийшла до
висновку про їх обґрунтованість, в
зв'язку з чим позовні вимоги в цій
частині також підлягають задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства
"Шляхово-будівельне управління №41" та
скасування рішення Господарського
суду Київської області від 08.04.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Шляхово-будівельне управління №41"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 08.04.2014 року по справі №911/910/14 - без
змін.

Матеріали справи №911/910/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 15.07.2014 року