КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. Справа№ 910/24505/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 02.07.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року

у справі № 910/24505/13 (суддя - Балац С.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «МАГНАТЕК-ФОРТ»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНА ТРЕЙД»

про стягнення 1 079 062,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року по справі № 910/24505/13
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «МАГНАТЕК-ФОРТ» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» про
стягнення 1 079 062,18 грн. з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог -
задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 416 715,93
грн. штрафу, 540 847,96 грн. пені, 121 498,29 грн. 3%
річних та 21 581,24 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду від 26.02.2014 року
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року у справі № 910/24505/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги ТОВ
«МАГНАТЕК-ФОРТ» задовольнити частково
та стягнути з ТОВ «МАНА ТРЕЙД» на
користь ТОВ «МАГНАТЕК-ФОРТ» 104 538,15 грн.
пені та 19 184,80 грн. 3% річних. В
обґрунтування апеляційної скарги
скаржник, посилається на неповне
з'ясування обставин судом першої
інстанції, що мають значення для
вирішення справи та порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права. Також, скаржник просив поновити
строк на подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 року
відновлено скаржнику строк для подання
апеляційної скарги, апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року у справі № 910/24505/13
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ
«МАГНАТЕК-ФОРТ» вважає подану
апеляційну скаргу відповідача
безпідставною та необґрунтованою, а
рішення суду першої інстанції законним
та таким що винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях 28.05.2014 року, 04.06.2014
року та 02.07.2014 року представник ТОВ
«МАНА ТРЕЙД» надав суду свої пояснення
по справі в яких підтримав подану
апеляційну скаргу на підставі доводів
зазначених у ній та просив суд
апеляційної інстанції скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення суду яким позов задовольнити
частково та стягнути з ТОВ «МАНА ТРЕЙД»
на користь ТОВ «МАГНАТЕК-ФОРТ» 104 538,15
грн. пені та 19 184,80 грн. 3% річних.

Крім того, під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції від
скаржника до суду надійшла заява про
застосування строку позовної давності
щодо стягнення неустойки.

Однак, як встановлено судом
апеляційної інстанції та не
заперечувалося самим же скаржником,
заява про застосування строку позовної
давності під час розгляду справи у суді
першої інстанції відповідачем не
заявлялась та письмово не подавалась, а
отже, не може бути розглянута судом
апеляційної інстанції.

Представники ТОВ «МАГНАТЕК-ФОРТ» у
судових засіданнях 19.05.2014 року, 28.05.2014
року, 04.06.2014 року, 23.06.2014 року та 02.07.2014
року також надали суду свої пояснення
по справі в яких заперечили проти
задоволення апеляційної скарги на
підставі доводів зазначених у відзиві
на скаргу. Представники позивача
вважають апеляційну скаргу
необґрунтованою, безпідставною та
такою, що не підлягає задоволенню.
Представники ТОВ «МАГНАТЕК-ФОРТ»
просили апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
26.02.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, що з'явились у судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

23 березня 2012 року між ТОВ
«МАГНАТЕК-ФОРТ», як постачальником,
(далі - позивач) та ТОВ «МАНА ТРЕЙД», як
покупцем, (далі - відповідач) укладено
договір № 49-2012 (далі - договір), згідно з
яким, позивач зобов'язується передати,
а відповідач прийняти і оплатити
нафтопродукти (далі - товар) на базисі
поставки, у кількості, за
номенклатурою, за цінами і строками
поставки згідно із умовами договору та
додатків до нього, які є невід'ємними
частинами договору.

Як визначено сторонами у п. 2.1 договору,
кожний додаток є окремою угодою,
укладеної в межах договору. Кожний
наступний додаток не відміняє та не
зупиняє дію попередніх додатків ані у
повному обсязі, ані частково, якщо у
ньому не передбачено інше.

Відповідач зобов'язується здійснити 100
відсоткову попередню оплату вартості
товару, визначеної у додатку до
договору, не пізніше 2 (двох)
банківських днів з моменту отримання
від позивача рахунку-фактури,
виставленого на підставі існуючого
додатку до договору (п. 7.1 договору).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у
разі порушення відповідачем строків
здійснення взаєморозрахунків,
встановлених договором та існуючими
додатками до нього, відповідач
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,1
% від суми заборгованості за кожен день
прострочення оплати, на протязі 5
робочих днів з дня отримання
відповідної письмової вимоги позивача.

У разі якщо строк прострочення
відповідачем проведення
взаєморозрахунків перевищує 15
календарних днів, відповідач
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3
% від суми заборгованості, на протязі 5
робочих днів з дня отримання
відповідної письмової вимоги позивача
(п. 8.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами були укладені додаткові
угоди до договору, у відповідності до
яких, позивач зобов'язався поставити, а
відповідач отримати й оплатити товар
загальною вартістю 13890531,05 грн. зокрема:
від 28.03.2012 року № 1 на суму 2579358,06 грн.;
від 31.03.2012 року № 2 на суму 555237,16 грн.; від
06.04.2012 року № 3 на суму 4399539,05 грн.; від
07.04.2012 року № 4 на суму 1465491,75 грн.; від
14.04.2012 року № 5 на суму 1472125,35 грн.; від
17.04.2012 року № 6 на суму 3418779,68 грн.

Так, як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, на підставі
вказаних вище додаткових угод, позивач
поставив, а відповідач отримав товар
загальною вартістю 13890531,05 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі: від 28.03.2012 року № 895
на суму 2579358,06 грн.; від 31.03.2012 року № 1086
на суму 555237,16 грн.; від 06.04.2012 року № 1249
на суму 2932435,80 грн.; від 06.04.2012 року № 1250
на суму 1467103,25 грн.; від 07.04.2012 року № 1154
на суму 1465491,75 грн.; від 14.04.2012 року № 1279
на суму 1472125,35 грн.; від 17.04.2012 року № 1278
на суму 3418779,68 грн. копії яких містяться
в матеріалах справи.

В подальшому, відповідачем частину
отриманого товару вартістю 1214240,93 грн.
повернуто позивачеві за накладними на
повернення товару: від 09.06.2012 року № 3 на
суму 387428,70 грн.; від 08.06.2012 року № 2 на
суму 366573,86 грн.; від 13.06.2012 року № 4 на
суму 362720,53 грн.; від 22.06.2012 року № 5 на
суму 97517,84 грн.

14 грудня 2012 року між сторонами укладено
угоду про зарахування зустрічних
однорідних вимог. Так, згідно вказаної
угоди зобов'язання відповідача за
договором припинилися частково в сумі
507878,82 грн. Також, з угоди від 14.12.2012
вбачається, що заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором складає 1200000,00 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи
копії листа відповідача від 14.12.2012 року
№ 1412/1, останній гарантував позивачеві
погашення заборгованості в сумі 1200000,00
грн. у строк до 31.12.2012 року.

Так, у грудні 2013 року ТОВ
«МАГНАТЕК-ФОРТ» звернулося до
господарського суду міста Києва із
позовом до ТОВ «МАНА ТРЕЙД» та з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог просило суду стягнути з
останнього 416715,93 грн. - штрафу, 540847,96
грн. - пені та 121498,29 грн. - три відсотки
річних. Обгрунтовуючи заявлений позов,
позивач послався на те, що відповідачем
порушено грошове зобов'язання щодо
своєчасної оплати за поставлений товар
за укладеним між ними договором від
23.01.2012 року № 49-2012.

В свою чергу, відповідач заперечив
проти задоволення позову посилаючись
на те, що позивач, у відповідності до
вимог, встановлених п. 7.1 договору,
зобов'язаний оплатити товар не пізніше
двох банківських днів з моменту
отримання від позивача
рахунку-фактури. Відповідач зазначає,
що позивач, поставляючи товар без
дотримання порядку, передбаченого
вказаним пунктом договору, позбавив
відповідача можливості виконати свій
обов'язок щодо попередньої оплати
товару. За таких обставин відповідач
вказує, що договір не містить умов
оплати товару після його отримання,
відтак, строки оплати товару є такими,
що не встановлені.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 року по справі № 910/24505/13 позов ТОВ
«МАГНАТЕК-ФОРТ» до ТОВ «МАНА ТРЕЙД» про
стягнення 1 079 062,18 грн. - задоволено
повністю. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 416 715,93 грн. штрафу, 540
847,96 грн. пені, 121 498,29 грн. 3% річних та 21
581,24 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачає, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини. Частиною
7 статті 179 ГК України передбачено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, як вірно вказав суд першої
інстанції, оскільки договором не
передбачено порядку оплати товару
після його поставки та прийняття, то
правовідносини сторін в цій частині
повинні регулюватися правилами,
встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, тобто відповідач
зобов'язаний був оплатити товар після
його прийняття.

Таким чином, з огляду на те, що
відповідач своїми діями порушив
зобов'язання за договором (ст. 610
Цивільного кодексу України), то він
вважається таким, що прострочив
виконання (ст. 612 Цивільного кодексу
України), тому є підстави для
застосування відповідальності,
встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу
України унормовано, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Так, здійснивши перевірку правильності
розрахунку пені та штрафу, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського вважає його
арифметично вірним та обґрунтованим.
Згідно наданого позивачем розрахунку,
пеня нарахована на заявлену суму боргу
в межах шести місяців від дня порушення
строків оплати в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що відповідає
вимогам ст. 549 Цивільного кодексу
України, п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», а
отже, підлягає стягненню. За таких
обставин з відповідача належить до
стягнення пеня в сумі 540847,96 грн. та
штрафу в сумі 416715,93 грн.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
3% річних в сумі 121498,29 грн.

3гідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст. 625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних
грунтуються на законі (ст. 625 Цивільного
кодексу України), а відповідач є таким
що прострочив виконання грошового
зобов'язання, позовні вимоги позивача в
частині стягнення 3% річних підлягають
задоволенню.

Здійснивши перевірку правильності
нарахування та розрахунку 3% річних,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає розрахунок арифметично вірним.
Так, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 121498,29 грн. 3% річних.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позов та
стягнув з відповідача на користь
позивача 540847,96 грн. пені, 416715,93 грн.
штрафу та 121498,29 грн. 3% річних.

Що стосується доводів скаржника про те,
що суд першої інстанції не врахував
матеріальне становище відповідача та
неправомірно відмовив йому у зменшенні
штрафних санкцій врахувавши лише
доводи позивача, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає безпідставними та
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду справи у суді першої
інстанції відповідач дійсно звернувся
до суду першої інстанції із заявою про
зменшення позовних вимог в частині
господарських санкцій у вигляді штрафу
і пені, а також 3% річних. Обгрунтовуючи
вказану заяву, відповідач зазначив, що
у відповідача на 2014 рік не були
закладені грошові кошти на погашення
вимог позивача, які заявлені у даній
справі, тому, вказана обставина може
призвести до банкрутства відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Аналогічне положення
міститься й у ч. 3 ст. 551 ЦК України. Право
господарського суду зменшити у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83
ГПК України.

Таким чином судова колегія вважає
правомірним рішення суду першої
інстанції щодо відмови відповідачу у
задоволенні вказаної заяви про
зменшення розміру штрафних санкцій. Як
вірно вказав суд першої інстанції
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, у тому
числі, майнові інтереси сторін спору. З
матеріалів справи вбачається, що
позивачем, з метою здійснення
господарської діяльності (закупівлі
товару для його подальшого продажу
відповідачеві) уклав із публічним
акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК»
договір від 06.03.2012 року № 03-ОКЛ/12 про
надання кредиту у формі овердрафту, і
внаслідок порушення відповідачем
грошових зобов'язань за договором,
позивач, зі свого боку, несе збитки, а
саме зобов'язаний сплачувати
банківській установі проценти за
користування овердрафтом. Крім того, як
правильно зазначив місцевий
господарський суд, заява щодо
зменшення судом розміру 3% річних також
не підлягає задоволенню, оскільки
згідно правил, встановлених п. 3 ч. 1 ст. 83
ГПК України, суд не наділений правом на
зменшення таких процентів.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції відповідачем не
було подано належних та переконливих
доказів в заперечення заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі відповідача на
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «МАНА
ТРЕЙД» на рішення господарського суду
міста Києва від 26.02.2014 року у справі №
910/24505/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 26.02.2014 року у справі №
910/24505/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24505/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 07.07.2014 року