м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 13/61 07.07.14

За скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк Київська Русь» на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві

За позовом Акціонерного банку
«Київська Русь»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Приватне підприємство
«Валком»

про визнання дій неправомірними,
стягнення збитків

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Порхун В.М. (за
довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

від ВДВС: не з'явилися.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва про визнання дій відповідача з
вилучення грошових коштів, належних
позивачу, неправомірними; стягнення з
відповідача завданих збитків.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61
позовні вимоги Акціонерного банку
«Київська Русь»задоволено повністю,
визнано неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва з вилучення грошових
коштів, належних Акціонерному банку
«Київська Русь»; стягнуто з Державного
бюджету України на користь
Акціонерного банку «Київська Русь» 711
624,65грн. завданих збитків,
1700,00грн. державного мита.

Справа №13/61 розглядалась у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва залишено
без задоволення, а постанову
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 залишено без
змін.

14.06.2007р. на виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 видано
виконавчі документи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.05.2010р. касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва на
постанову Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61 та
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 задоволено частково,
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва
задоволено; постанову Господарського
суду міста Києва від 21.11.2006р. по справі
№13/61 скасовано, прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог Акціонерного банку «Київська
Русь» відмовлено повністю.

15.07.2011р. судом одержано заяву (вих.
№9651/9/10-101 від 14.07.2011р.) від Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва про поворот виконання
судового рішення по справі №13/61, а саме,
заявник просить суд стягнути з
Акціонерного банку «Київська Русь»на
користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357003,59грн., яка
11.12.2007р. була стягнута на користь
Акціонерного банку «Київська Русь»на
підставі скасованої постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61.

Згідно розпорядження заступника
голови Господарського суду міста Києва
від 01.09.2011р. дану заяву передано для
розгляду судді Палію В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011р. задоволено заяву
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва про
поворот виконання судового рішення та
здійснено поворот виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006 у вказаній справі а саме стягнено
з Акціонерного банку "Київська Русь" на
користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357 003,59 грн.

12.04.2012р. старшим державним виконавцем
ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП 32091610 з
примусового виконання ухвали
Господарського суду міста Києва №13/61
від 27.09.2011р.

07.05.2014р. до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла скарга на дії
державного виконавця №17/Ю-4 від 05.05.2014р.
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Київська Русь". У вказаній скарзі
заявник просить визнати дії державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві незаконними та скасувати
постанову державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві від 10.04.2014р.
про розшук майна боржника.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014р. розгляд скарги
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
призначено на 11.06.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014р. розгляд скарги
відкладено на 07.07.2014р.

В судове засідання, призначене на
07.07.2014р., з'явився представник позивача,
надав усні пояснення по суті спору,
відповів на запитання суду.

Представники від ВДВС, відповідача та
третьої особи в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№ 01-8/123 від 15.03.2007р. «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№ 01-8/1228 від 02.06.2006 р. «Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році» до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу стягувача на дії
державного виконавця ВДВС РУЮ у м.
Києві, суд дійшов висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У скарзі №17/Ю-4 від 05.05.2014 заявник
посилається на наступне. ПАТ "Банк
"Київська Русь" стверджує, що державним
виконавцем, відкриваючи виконавче
провадження не вірно зазначено
найменування боржника, який станом на
дату видачі виконавчого листа мав інше
найменування, оскільки відповідно до
рішення загальних зборів від 27.04.2012 та у
звязку з приведенням своєї діяльності
у відповідності до норм Закону України
"Про акціонерні товарситва"
Акціонерний банк "Київська Русь" змінив
своє найменування на Публічне
акціонерне товариство "Банк "Київська
Русь". Крім того, заявник зазначає, що у
державного виконавця не було правових
підстав для винесення оскаржуваної
постанови.

Дослідивши матеріали поданої заяви,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон). Вказаний нормативний акт
є спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державної
виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано
порядок та особливості проведення
кожної стадії (дії) виконавчого
провадження і відповідних дій
державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.03. «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» визначено, що
у справах за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби предметом
судового розгляду можуть бути рішення,
дії або бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична
форма рішень цього органу, які
спрямовані на регулювання тих чи інших
суспільних відносин, породжують певні
правові наслідки і мають обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України «Про
виконавче провадження», юридичним
оформленням сукупності дій
уповноваженої особи, направлених на
виконання рішення суду є постанова
державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу», дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути
реалізовано з дотриманням вимог статей
17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України
«Про виконавче провадження» та в
порядку, визначеному статтею 82 цього
Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії
(бездіяльність) державного виконавця
оформлені відповідною постановою.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

-здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

-надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

-розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

-заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

-роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право:

1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати
приміщення, у тому числі комунальної
власності, для тимчасового зберігання
вилученого майна, а також транспортні
засоби стягувача або боржника для
перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за
наявності вмотивованого рішення суду
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

17) з метою профілактичного впливу
повідомляти органам державної влади,
громадським об'єднанням, трудовим
колективам і громадськості за місцем
проживання або роботи особи про факти
порушення нею вимог законодавства про
виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до
проведення чи організації виконавчих
дій суб'єктів господарювання, у тому
числі на платній основі, за рахунок
авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Згідно з п. 3.12. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Мінюсту України
№512/5 від 02.04.2012 року, організацію
розшуку майна боржника державний
виконавець здійснює, зокрема, шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, банків,
Державної автомобільної інспекції,
Державного агентства земельних
ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо.

З матеріалів виконавчого провадження
№32091610, наявних в матеріалах справи,
вбачається наступне.

12.04.2012 відкрито виконавче провадження
№32091610 з виконання виконавчого листа
№13/61 від 27.09.2011.

27.09.2012 державним виконавцем направлено
відповідні запити до ДПІ у м. Києві, БТІ
у м. Києві відносно отримання
інформації про майно боржника, УДАІ у м.
Києві відносно отримання інформації
про наявні зареєстровані транспортні
засоби.

Крім того, 27.09.2012 державним виконавцем
направлено вимогу голові правління АБ
"Київська Русь" Братко В.І. надати
відомості про майно, що належить на
парві власності АБ "Київська Русь". Як
вбачається з наявних матеріалів,
відповіді на вказані запити не
надходили.

28.09.2012 у відповідності до отримання
відділом інформації від Державної
служби України встанволено наявність
відкритих рахунків боржника.

З матеріалів справи слідує, що 27.09.2013
державним виконавцем направлено
вимогу про сплату боргу, однак у
вказаний строк боржником виконавчий
документ не виконано.

Також, відомо, що 15.06.2013 згідно
відповіді, яка надійшла з УДАІ України
у м. Києві, за боржником зареєєстровані
транспортні засоби: автомобіль марки
Hyundai, автомобіль марки Chevrolet.

18.10.2013 державним виконавцем направлено
вимогу про сплату боргу.

Як відомо, 02.04.2014 державним виконавцем
винесено постанову про арешт всього
майна в межах суми боргу.

04.04.2014 державним виконавцем направлено
платіжні вимоги до установ банків, в
яких відкриті рахунки боржника.

В ході розгляду скарги судом
встановлено, що 10.04.2014 державним
виконавцем на підставі ст. 40 Закону
України "Про виконавче провадження"
винесено постанову про розшук майна
боржника, яку направлено для належного
виконання до УДАЇ України у м. Києві та
сторонам до відома. У вкзаній постанові
зазначено, що згідно повідомлення
Головного управління ДАІ МВС у м. Києві
за боржником зареєстровано
транспортні засоби. Враховуючи
викладене постановлено оголосити
розшук майна марка Hyundai Sonata АА 4576 НВ,
Chvrolet Fveo АА 611 НЕ, що належать боржнику АБ
"Київська Русь".

Відповідно до п. 1 ст. 40 Закону України
"Пров иконавче провадження", у разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний
виконавець виносить постанову про
такий розшук, яка є обов'язковою для
виконання органами внутрішніх справ.

Врахувуючи вищенавене вбачається, що
розшук майна та арешт майна - не є
тотожними поняттями, а тому посилання
заявника на ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" є
безпідставним.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що
розшук майна боржника є самостійною
стадією виконавчого провадження, та не
потребує додатково заяви стягувача.

Таким чином, враховуючи, що державним
виконавцем вчинялись всі необхідні дії
з метою виконання виконавчого листа,
суд не вбачає порушень чи протиправних
дій з боку Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
у винесенні постанови від 10.04.2014 про
розшук майна боржника.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що державним виконавцем
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві вчинялись всі
передбачені чинним законодавством дії
з метою належного виконання наказу
Господарського суду міста Києва від
27.09.2011 у справі №13/61.

За таких обставин, підстави для
визнання незаконними дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
по винесенню постанови про розшук
майна боржника від 10.04.2014, а також
визнання такої постанови незаконної та
її скасування у суду відсутні.

Щодо твердження заявника про
правонаступництво Публічного
акціонерного товарситва "Банк
"Київська Русь" суд зазначає наступне.

У Інформаційному листі «Про деякі
питання, порушені у доповідних
записках господарських судів України у
першому півріччі 2009 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України» від
29.09.2009р. N 01-08/530 Вищий господарський суд
України на запитання: «Яким чином має
процесуально оформлюватися заміна
сторони у виконавчому провадженні?»
довів Господарським судам України те,
що відповідно до статті 25 ГПК у разі
вибуття однієї з сторін у спірному або
встановленому рішенням господарського
суду правовідношенні внаслідок
реорганізації підприємства чи
організації господарський суд
здійснює заміну цієї сторони її
правонаступником, вказуючи про це в
рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в
процесі до вступу правонаступника, є
обов'язковими для нього в такій же мірі,
в якій вони були б обов'язковими для
особи, яку він замінив;
правонаступництво можливе на будь-якій
стадії судового процесу. Згідно з
частиною п'ятою статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
вибуття однієї з сторін державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право
звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником; для
правонаступника усі дії, вчинені до
його вступу у виконавче провадження,
обов'язкові тією мірою, в якій вони були
б обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив. З урахуванням
наведених законодавчих приписів
заміна однієї з сторін у виконавчому
провадження її правонаступником
здійснюється господарським судом
шляхом винесення відповідної ухвали;
новий наказ при цьому не видається.

За викладеного в інформаційному листі N
01-08/530 випливає, що правонаступництво
можливе на будь-якій стадії судового
процесу.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

В питаннях звернення особи до суду із
заявою про заміну сторони визначає
встановлення обставин правонаступника
такої особи, що, в свою чергу,
кореспондує до ст. 25
Господарського процесуального кодексу
України, яка виокремлює випадки
процесуального правонаступництва на
будь-якій стадії судового процесу.

З положень ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 8
Закону України «Про виконавче
провадження» по суті випливає, що
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу за наявності
підтвердження факту правонаступництва
відповідними доказами, обов'язок
доказування чого лежить на особі, яка
звертається до суду з відповідною
заявою, а саме: або на державному
виконавцеві або на стороні або на
заінтересованій не те стороні.

Таким чином, звернення державного
виконавця до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником не є його
обов'язком, та не є підставою для
визнання незаконною спірної постанови.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, жодна із заінтересованих
сторін виконавчого провадження не
зверталась до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником, з огляду
на що твердження скаржника є
безпідставними та необгрунтованими.

У відповідності до п. 9.13. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 17.10.12 р. № 9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України», за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Враховуючи вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про
відмову у визнанні дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
незаконними, а також про відмову у
скасуванні постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
від 10.04.2014 про розшук майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 86,1212 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва -

У Х В А Л И В:

1.У задоволенні скарги №17/Ю-4 від 05.05.2014
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
- відмовити.

2. Примірники даної ухвали направити
сторонам та органам державної
виконавчої служби.

Суддя
Ю.В. Цюкало