ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 908/4120/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
третьої особи: не з'явився не з'явився
не з'явивсярозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргутовариства з обмеженою
відповідальністю "Юнис"на рішення та
постанову Господарського суду
Запорізької області від 03 березня 2014
року Донецького апеляційного
господарського суду від 09 квітня 2014
рокуу справі№ 908/4120/13 за
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "Юнис"дофізичної
особи - підприємця ОСОБА_33-тя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні
відповідачатовариства з обмеженою
відповідальністю "Едванс"про
стягнення 31 113,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. позивач звернувся з
позовом в господарський суд та просив
стягнути з відповідача безпідставно
набуті грошові кошти в розмірі 31 113,24
грн.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014 (суддя -
Дроздова С.С.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 09.04.2014
(головуючий - Татенко В.М, судді -
Зубченко І.В., Радіонова О.О.), в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неповноту встановлення
обставин справи при вирішенні спору,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постановлені у
справі судові рішення та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судами, 05.01.2011 між фізичної
особою - підприємцем ОСОБА_3
(орендодавець) і товариством з
обмеженою відповідальністю "Юнис"
(орендар) був укладений договір оренди
нежитлового вбудованого приміщення №
05/01/11-13/Е-3 (договір -1), за умовами якого
орендодавець на правах власника
зобов'язався передати, а орендар
прийняти в строкове платне
користування нерухоме майно, а саме:
відокремлені об'єднані не житлові
приміщення, з окремим входом, загальною
площею 116,1 м2, які знаходяться на
першому поверсі дев'ятиповерхового
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 312
650,00 грн.

За п. 3.4. договору оренди базова
вартість оренди приміщень за повний
місяць оренди становить 17 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.7. договору оренди в
склад орендної плати не входять
витрати за споживання електроенергії,
теплоенергії, води, користування
телефонним зв'язком, комунальні,
експлуатаційні витрати та будь-які
інші витрати пов'язані з експлуатацією
приміщень.

Згідно з п. 3.8. договору оренди орендар
компенсує орендодавцю вартість
спожитих комунальних послуг
(експлуатаційні витрати, витрати за
центральне опалення, електроенергію,
комунальні послуги, послуги
телефонного зв'язку та інше) на
підставі виставленого орендодавцем
рахунку, з доданням до нього копій
рахунків відповідних спеціалізованих
організацій. Оплата орендарем
здійснюється протягом п'яти робочих
днів з дня надання орендодавцем такого
рахунку.

У п. 4.2. договору сторони погодили, що
орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату та понад суми орендної плати
відшкодовувати експлуатаційні та
комунальні послуги (гаряче та холодне
водопостачання, каналізування,
опалення, електропостачання, послуги
телефонного зв'язку), а також: у разі
потреби сплачувати витрати пов'язані з
проведенням держповірки приладів
обліку отриманих послуг.

Відповідно до п. 6.2 договору оренди
орендодавець зобов'язується своєчасно,
щомісяця надавати орендарю рахунки до
сплати за оренду та компенсаційні
рахунки за спожиті орендарем
експлуатаційні, комунальні послуги,
послуги телефонного зв'язку та інші
послуги, та акти виконаних послуг за
послуги оренди.

Договір оренди укладений на період з
05.01.2011 до 31.12.2013, строком до 3-х років.

За актом приймання-передачі від 05.01.2011
орендодавець передав, а орендар
прийняв нерухоме майно за договором 1.

Факт передачі орендодавцю майна
підтверджується додатковою угодою № 6
від 31.08.2013 та актом прийому-передачі
приміщення.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судами, між відповідачем
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Едванс" (третя особа)
був укладений договір № 05/01/13-К/Е-3 від
05.01.2011 про тимчасове надання можливості
користування комунальними та
експлуатаційними послугами (договір -
2), відповідно до якого третя особа
зобов'язувалася своєчасно сплачувати
рахунки виставлені на ім'я платника, за
спожиті орендарем (ТОВ "Юнис") послуги
(п. 5.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору - 2 відповідач
зобов'язувався своєчасно і в повному
обсязі відшкодовувати третій особі
його витрати зі сплати за спожиті
орендарем комунальні та
експлуатаційні послуги відповідно до
виставлених рахунків.

Відповідач сплачує грошові кошти на
розрахунковий рахунок третьої особи в
безготівковій формі, чи в готівковій
формі на підставі виставлених
платником рахунків. Також відповідач
може здійснити авансовий внесок
грошових коштів платнику, в рахунок
сплати авансових платежів за
комунальні та експлуатаційні послуги,
чи в рахунок майбутніх відшкодувань та
оплати витрат за комунальні та
експлуатаційні послуги спожиті
орендарем (п. 2.1. договору-2).

Як встановлено судами, відповідач
сплатив третій особі грошові кошти у
розмірі 50 000,00, як авансовий внесок в
рахунок майбутніх відшкодувань та
витрат за комунальні та експлуатаційні
послуги спожиті позивачем, що
підтверджується квитанцією до
прибутково-касового ордеру № 95 від
28.01.2011.

Щодо доводів касаційної скарги, що
копія квитанції до прибуткового
касового ордеру не була досліджена
судами і є неналежним доказом, то
вказані доводи спростовуються
висновками попередніх судів, які
прийшли до правильного висновку, що
вказана квитанція є належними доказом
і підтверджує факт перерахування
відповідачем третій особі авансу, який
був нею отриманий (а.с. 145, т. 1).

Як встановлено судами, згідно з актом
звірення взаєморозрахунків від 01.01.2014,
між відповідачем і третьою особою за
період з 05.01.2011 до 01.01.2014 усі суми згідно
виставлених ТОВ "Едванс" рахунків за
комунальні та експлуатаційні послуги,
на загальну суму 27 314,73 грн, в тому числі
і зазначені позивачем суми, сплаченні
відповідачем у повному обсязі.

Позивачем було перераховано
відповідачу кошти на загальну суму 31
113,24 грн, що підтверджується платіжними
дорученнями № № 18050/1 від 23.03.2011, 19195/1 від
20.05.2011, 20028/1 від 30.06.2011, 24090/1 від 29.12.2011, 28656
від 21.09.2012, 28655 від 21.09.2012, 28657 від 21.09.2012,
28658 від 21.09.2012, 28662 від 21.09.2012, 34973/1 від
23.08.2012, 35133/1 від 03.09.2013.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що грошові кошти у
розмірі 31 113,24 грн, які він сплатив за
спожиті ним послуги, згідно наданих
відповідачем рахунків, є такими, що
безпідставно набуті відповідачем, а
тому в силу вимог ст. 1212 ЦК України
підлягають поверненню.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовується
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовується також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти як: набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

З огляду на наведене та враховуючи, що
між сторонами було укладено договір
оренди, а кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача, отримано
останнім як оплату вартості
комунальних послуг відповідно до умов
вказаного договору, то такі кошти
набуто за наявності правової підстави,
а тому не може бути витребувано
відповідно до положень ст. 1212 ЦК
України.

Отже, оскільки позивачем не було
доведено факту набуття та збереження
відповідачем грошових коштів без
достатніх правових підстав, то
господарські суди прийшли до
правильного висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача 31 113,24 грн.

Решта доводів касаційної скарги не
може бути підставою для скасування
судових рішень у справі, оскільки не
спростовують встановленого судами та
ґрунтуються на переоцінці доказів, яка
за приписами статті 1117 ГПК України,
знаходиться поза межами компетенції
касаційної інстанції.

Таким чином, підстав для скасування
постановлених у справі рішення не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Юнис"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Запорізької
області від 03 березня 2014 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 09 квітня 2014
року у справі за № 908/4120/13 - без змін.

Головуючий, суддя М. ОстапенкоСуддя
П. ГончарукСуддя Л. Стратієнко