ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року
Справа № 904/1748/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. -
доповідач;

суддів: Тищик І.В., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання:
Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Зеєць П.Л., довіреність
№ 127 від 22.07.2013 р.;

від третьої особи: представник не
з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Селекта" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.05.2014 р. по справі № 904/1748/14
(суддя Золотарьова Я.С.)

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Селекта",
м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Банк Кредит Дніпро",
м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транс-Кредит",
м. Дніпропетровськ

про розірвання договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.05.2014 р.
по справі № 904/1748/14 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване не поданням позивачем до
суду доказів порушення відповідачем
істотних умов договору іпотеки, а також
відсутністю посилань позивача в
позовній заяві на пункти саме договору
іпотеки, які порушив відповідач.

Не погоджуючись з прийнятим місцевим
господарським судом рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Селекта" звернулося
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, згідно якої просило: рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.05.2014 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ
"Селекта" повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням обставин справи, а саме
того факту, що згідно п. 2.1. кредитного
договору для забезпечення належного
виконання зобов'язань позичальником,
визначено інші об'єкти (майно, яке
прийнято Банком в заставу (іпотеку)) за
рахунок реалізації яких, Банк мав змогу
задовольнити свої вимоги але не зробив
цього. На думку скаржника, встановлення
цих обставин є суттєвою та необхідною
умовою для повноти, всебічності та
обґрунтованості рішення
господарського суду.

Скаржник не погоджується з
висновком господарського суду про
неможливість застосування до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем норм ст.ст. 553-559 ЦК України.

Крім того, скаржник вважає необхідним
застосування до даних правовідносин ч.
4 ст. 559 ЦК України, і як наслідок,
визнати припиненою поруку, оскільки
Банком пропущено шестимісячний строк
на пред'явлення вимоги до поручителя.

Окрім вище зазначеного, апелянт вважає,
що внаслідок односторонньої, без згоди
поручителя ТОВ «Селекта», зміни умов
зобов'язання (внесення змін до п.
2.1. кредитного договору, згідно
додаткової угоди № 280108 від 28.01.2008 р.),
відбулося збільшення обсягу його
відповідальності.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 р., апеляційну скаргу прийнято до
розгляду у судовому засіданні на 10.07.2014
р. о 10:15 год.

У судовому засіданні 10.07.2014 р.
представник відповідача заперечував
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обґрунтованим, а також відсутніми
підстави для його зміни чи скасування.

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце розгляду справи позивач
(апелянт) та третя особа (а. с. 113, 115), явку
повноважних представників у судове
засідання не забезпечили, про причини
неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII ГПК України.

У відповідність абзацу 3 пункту 3.9.1.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування ГПК України
судами першої інстанції» (із змінами та
доповненнями) особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно п. 3.9.2. вищезазначеної Постанови
пленуму ВГСУ, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку колегії суддів, неявка у
судове засідання представників
позивача (апелянта) та третьої особи, не
перешкоджає розгляду справи оскільки у
справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги.

10.07.2014 р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

У відповідність ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, в межах перегляду
справи в апеляційній інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом 18.12.2007 р. між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Кредит-Дніпро», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк Кредит Дніпро» (далі - Банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс-Кредит»
(позичальник) укладено договір про
надання траншевої мультивалютної
кредитної лінії № 181207-Л (далі-кредитний
договір, а. с. 19).

Пунктом 2.1. кредитного договору в
редакції додаткової угоди № 280108 від
28.01.2008 р. визначено, що в забезпечення
належного виконання зобов'язань
позичальника за цим договором банк
приймає в заставу (іпотеку), зокрема:
нежитлову будівлю офісу літ. А-3, яка
належить ТОВ «Селекта», за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Універсальна,
буд. 4 за ринковою вартістю 16926337,5 грн.,
згідно договору іпотеки № 211207-І/2 від
21.12.2007 р.(а. с. 26).

30.01.2008 р. укладено додаткову угоду № 300108
до кредитного договору, відповідно до
якої банк надав позичальнику транш у
розмірі 29964828,47 грн. в строк з
30.01.2008 р. (а. с. 27).

28.02.2008 р. укладено додаткову угоду №
280208, відповідно до якої банк надає
позичальнику транш у розмірі 100000,00 в
строк з 28.02.2008 р. Строк повернення
траншу - 29.02.2008 р.

З метою забезпечення належного
виконання позичальником зобов'язання
за договором про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії № 181207-Л
від 18.12.2007 р. між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Кредит-Дніпро» (іпотекодержатель) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Селекта»
(іпотекодавець) 21.12.2007 р. укладено
договір іпотеки № 211207-І/2, який
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 (далі -
договір іпотеки, а. с. 14).

Предметом іпотеки за цим договором
забезпечено виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором,
зокрема: по поверненню кредитів,
наданих в межах кредитної лінії в сумі
40000000 (сорок мільйонів) гривень 00
копійок, зі строком погашення
отриманого кредиту відповідно до п. 4.1.
кредитного договору, зі строком дії
кредитного договору по 14 грудня 2010 р.,
відповідно до п. 9.1. кредитного
договору; по сплаті відсотків за
користування кредитом; по сплаті пені
та штрафу (п.1.2. договору іпотеки).

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме: нежитлова будівля офісу літ.
А-3 загальною площею 2234,5 кв. м., ганки
літ. а, а1, а11, сходи літ. а3, приямок літ.
а4, приямок - вхід у підвал літ а5,
огорожа № 1, 6 - 10; мостіння № ІІ, що
знаходяться за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул.
Універсальна, буд. 4 (п. 2.1 договору
іпотеки).

Вартість предмета іпотеки визначена
сторонами в розмірі 16926337 (шістнадцять
мільйонів дев'ятсот двадцять шість
тисяч триста тридцять сім) гривень 50
копійок з урахуванням ПДВ. При цьому
сторони погоджуються що вартість
предмету іпотеки зазначена в цьому
пункті договору є приблизною вартістю
предмета іпотеки на момент передачі
його в іпотеку. Реалізація предмета
іпотеки буде здійснюватись за цінами,
що реально склалися на ринку на момент
його реалізації та є реальними щодо
його відчуження, в порядку
передбаченому цим договором та чинним
на момент реалізації законодавством
України (п. 2.2. договору іпотеки).

Предмет іпотеки є власністю
іпотекодавця згідно свідоцтва про
право власності ЯЯЯ № 695046 від 20.12.2005 р.,
виданого виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради. Право
власності на предмет іпотеки
зареєстровано Дніпропетровським МБТІ,
реєстраційний номер об'єкта 13303413 (п. 2.3.
договору іпотеки).

Іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки, якщо в
момент настання строку виконання
основного зобов'язання, забезпеченого
іпотекою за цим договором, воно не буде
виконане (п. 5.2. договору іпотеки).

У разі порушення боржником умов
кредитного договору та/або порушення
іпотекодавцем умов цього договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та/або боржнику письмову
вимогу про усунення порушення, з
визначенням порядку звернення
стягнення на предмет іпотеки, який має
намір обрати іпотекоржатель у випадку
невиконання вимог про усунення
порушення. Якщо протягом 30 календарних
днів вимога іпотекодержателя
залишиться без задоволення,
іпотекодержатель набуває права
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до умов
цього договору і діючого
законодавства.

При зверненні стягнення на предмет
іпотеки, іпотекодержатель має право на
свій розсуд: а) здійснити реалізацію
предмету іпотеки у порядку, що
передбачений чинним законодавством
України; б) самостійно реалізувати
предмет іпотеки; в) вступити в
право власності на предмет іпотеки (п.
6.2. договору іпотеки).

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за вибором
іпотекодержателя на підставі рішення
суду, виконавчого напису нотаріуса або
в порядку позасудового врегулювання на
підставі розділу 7 цього договору (п. 6.3.
договору іпотеки).

У випадку часткового виконання
зобов'язань за кредитним договором
іпотека зберігається в первісному
обсязі (п. 6.4. договору іпотеки).

Цей договір набирає чинності з дня його
підписання сторонами та нотаріального
посвідчення і діє до повного та
належного виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором та
зобов'язань іпотекодавця за цим
договором (п. 8.1. договору іпотеки).

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до приписів ст. 193 ГК України
та ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Частиною 1 ст. 575 ЦК
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.
Майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

Частиною 6 ст. 3 Закону України "Про
іпотеку" передбачено що у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про іпотеку" предметом іпотеки
можуть бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності.

За рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку").

Отже, відповідно до умов договору
іпотеки № 211207-1/2 від 21.12.2007 р. та ст. 1
Закону України "Про іпотеку" - ТОВ
"Селекта" є майновим поручителем перед
банком, який передав в іпотеку нерухоме
майно для забезпечення виконання
зобов'язання ТОВ "Транс-Кредит" за
договором про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії № 181207-Л
від 18.12.2007 р.

Частинами 1 та 2 ст. 651 ЦК України
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено,
що у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено,
якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті,
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1. в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2. зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3. виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4. із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

Отже, закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2
ст. 652 ЦК України, при істотній зміні
обставин.

Апелянтом не надано до суду доказів
того, що відповідач порушив істотні
умови договору іпотеки, а також не
доведено належними та допустимими
доказами, в силу приписів ст.ст. 33, 34 ГПК
України, в чому саме полягає порушення
майнових прав та інтересів позивача.

Колегією суддів відхиляються
твердження апелянта про начебто не
дослідження у повному обсязі обставин
справи, а саме того факту, що згідно п.
2.1. кредитного договору для
забезпечення належного виконання
зобов'язань позичальником, визначено
інші об'єкти (майно, яке прийнято Банком
в заставу (іпотеку)) за рахунок
реалізації яких, Банк мав змогу
задовольнити свої позовні вимоги, з
огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про
заставу», якщо предмет одного договору
застави складають дві або більше речей
(два чи більше прав), стягнення може
бути звернено на всі ці речі (права) або
на будь-яку з речей (на будь-яке з прав)
за вибором заставодержателя. Якщо
заставодержатель зверне стягнення на
одну річ (право), він зберігає право
наступного стягнення на інші речі
(права), що складають предмет застави.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», якщо предметом іпотеки є
два або більше об'єкти нерухомого
майна, стягнення звертається в
обсязі, необхідному для повного
задоволення вимог іпотекодержателя.
Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які
належать різним особам, та задоволення
отримується за рахунок частини
переданого в іпотеку майна, ті
іпотекодавці, на майно яких було
звернено стягнення, мають право на
пропорційне відшкодування від
іпотекодавців, на майно яких не
зверталось стягнення, і набувають прав
іпотекодержателя на частину майна, на
яку не було звернено стягнення, для
забезпечення такого відшкодування.

Твердження апелянта про той факт, що
внаслідок односторонньої, без згоди
поручителя ТОВ «Селекта», зміни умов
зобов'язання (внесення змін до п. 2.1.
кредитного договору, згідно додаткової
угоди № 280108 від 28.01.2008 р.), відбулося
збільшення обсягу його
відповідальності колегією суддів
відхиляються, оскільки скаржник
помилково ототожнив загальну вартість
майна, що забезпечує виконання
обов'язку перед Банком, із обсягом
відповідальності іпотекодавця,
оскільки відповідно до ст. 11 ЗУ «Про
іпотеку» встановлено обсяг
відповідальності іпотекодавця саме в
межах вартості майна.

Окрім вище зазначеного, колегія
суддів вважає, що скаржник помилково
вказує на необхідність застосування до
даних правовідносин ч. 4 ст. 559 ЦК
України, і як наслідок, просить суд
визнати припиненою поруку, оскільки
Банком пропущено шестимісячний строк
на пред'явлення вимоги до поручителя.
Дане твердження апелянта є помилковим,
оскільки у відповідності до ст. 546 ЦК
України порука та застава (іпотека) є
різними видами забезпечення виконання
зобов'язання, тому норми, що регулюють
поруку (ст. 553-559 ЦК України), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки іпотека за правовою природою
є заставою та регулюється нормами
параграфа 6 глави 49 ЦК України та
Законом України від 5 червня 2003 року №
898-IV «Про іпотеку» (постанова
Верховного Суду України від 16 жовтня 2012
р. у справі № 3-45гс12).

Таким чином, колегія суддів
вважає апеляційні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Селекта»
безпідставними, а тому відхиляє їх і
залишає апеляційну скаргу без
задоволення.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Селекта»
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.05.2014 р. по справі № 904/1748/14
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено 15.07.2014 р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
І.В. Тищик

Л.М. Білецька