ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.07.2014 року Справа № 920/1121/14

За позовом: публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Сумської обласної
дирекції, м. Суми

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Суми

про стягнення 7193 грн. 39 коп.

СУДДЯ Рунова В.В.

за участю:

від позивача - Данечкіна О.О.

від відповідача - не з'явився

при секретарі судового засідання
Балицькому В.В.,

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість на загальну суму 7193 грн.
39 коп., у тому числі: 5000 грн. 00 коп.
заборгованості за дозволеним
овердрафтом, 2193 грн. 39 коп.
заборгованості за недозволеним
овердрафтом, а також стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827 грн. 00 коп.

Відповідач у судове засідання 14.07.2014
року не з'явився, відзив на позовну
заяву до суду не подав, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 43 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає, що господарським
судом, в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило.

Обставин, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено.

За таких обставин, суд не вбачає за
необхідне відкладати розгляд справи та
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України
здійснює її розгляд за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, із
врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, стосовно розгляду справи
упродовж розумного строку, всебічно і
повно з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, відповідно до
приписів ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, давши
оцінку доказам, які мають значення для
справи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

02.09.2013 року між позивачем - публічним
акціонерним товариством "Райффайзен
Банк Аваль" та відповідачем - фізичною
особою-підприємцем - ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 011/9809/165046,
відповідно до умов якого (п. 1.1) позивач
зобов'язувався надати відповідачу
можливість використання кредитної
лінії з поточного рахунку, операції за
яким можуть здійснюватись з
використанням спеціальних платіжних
засобів № 26504953 шляхом здійснення
платежів в межах поточного ліміту з
рахунку у разі відсутності
(недостатності) на рахунку грошових
коштів. Максимальний ліміт кредиту за
кредитним договором складає 50000 грн. 00
коп. В межах максимального ліміту
встановлюється поточний ліміт. На дату
укладення кредитного договору
поточний ліміт складає 5000 грн. 00 коп.

Строк дії кредиту - з дня підписання
договору страхування у відповідності
до умов кредитного договору по 02.09.2015
року включно.

Відповідно до умов вказаного договору
(п. 2.1), відповідач зобов'язувався
сплачувати щомісяця проценти, розмір
яких розраховується на основі
фіксованої процентної ставки у розмірі
30 % річних.

Відповідно до п. 3.2 договору, за умови
наявності укладеного договору
страхування у разі ініціювання
відповідачем операцій по рахунку з
використанням спеціальних платіжних
засобів та при відсутності
(недостатності) на рахунку власних
коштів відповідача, позивач
зобов'язувався надати кредитні кошти
шляхом їх безготівкового переказу з
позичкового рахунку на рахунок в межах
поточного ліміту та здійснити
ініційовану відповідачем операцію. З
моменту здійснення таких платежів
позивач вважається таким, що надав
відповідачу кредит на суму здійснених
позивачем платежів.

Відповідно до п. 5.2 договору, відповідач
зобов'язувався до 10 числа кожного
місяця, починаючи з місяця, наступного
за першою датою розрахунку процентних
платежів, забезпечити на рахунку
наявність коштів для сплати
щомісячного обов'язкового платежу в
сумі не менше 15% від залишку
заборгованості за кредитом на дату
розрахунку процентних платежів, але не
менше фіксованої суми, встановленої
відповідними тарифами банку. При цьому
залишок заборгованості за кредитом, що
береться до розрахунку щомісячного
обов'язкового платежу, включає
використану суму кредиту, суму
нарахованих процентів, комісій та
штрафів за всіма видами
заборгованості, зменшену на суму не
внесеного відповідачем щомісячного
обов'язкового платежу попередніх
періодів.

Однак, як зазначив позивач,
відповідачем не виконуються
вищезазначені умови кредитного
договору, а саме порушено зобов'язання
по поверненню кредиту та не
виконуються умови п. 5.2 договору щодо
забезпечення наявності коштів на
рахунку для сплати обов'язкового
платежу.

Таким чином, станом на 19.06.2014 року
загальна заборгованість відповідача
за кредитним договором № 011/9809/165046 від
02.09.2013 року становить 7193 грн. 39 коп., у
тому числі: 5000 грн. 00 коп.
заборгованості за дозволеним
овердрафтом; 2193 грн. 39 коп.
заборгованості за недозволеним
овердрафтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
прийняти всі міри, необхідні для
належного виконання зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином згідно
умов договору та вимог діючого
законодавства, одностороння відмова
від виконання зобов'язання або зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
ЦК України).

Згідно з положеннями ч. З ст. 346
Господарського кодексу України,
кредити надаються банком під відсоток.
Падання безвідсоткових кредитів
забороняється, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Частиною 1 ст. 1050 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до ст.ст. 549 -552 цього Кодексу,
яка нараховується від дня, коли речі
мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Крім того, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу
України встановлено, що коли договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 611, 615 Цивільного
кодексу України, у випадку порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором.
Згідно ст. 8 кредитного договору
позивачу надано право вимагати від
Відповідача достроково здійснити
повернення кредиту, відсотків та інших
платежів у випадку невиконання умов
зазначеного вище кредитного договору,
тобто зазначений пункт договору
містить норму про відповідальність
відповідача у вигляді дострокового
повернення кредиту, в тому числі й при
порушені зобов'язань по щомісячній
сплаті кредиту та відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було направлено відповідачу
вимогу про виконання порушеного
зобов'язання.

Вказана вимога залишена відповідачем
без відповіді та задоволення.

Згідно Закону України "Про судовий
збір", ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по
судовому збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_1; ід.
номер НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Сумської обласної
дирекції (40030, м. Суми, пл. Незалежності,
1; код 21125295) 5000 грн. 00 коп. заборгованості
за дозволеним овердрафтом, 2193 грн. 39
коп. заборгованості за недозволеним
овердрафтом, 1827 грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.07.2014 року.

Суддя В.В. Рунова