ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 р.
Справа № 914/1890/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек», м. Київ,

до відповідача: Львівської міської
ради, м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Любінське сяйво»,
м.Львів,

про: визнання недійсною ухвалу
Львівської міської ради №2931 від 21.11.2013
року «Про погодження ТзОВ «Любінське
сяйво» місця розташування земельних
ділянок та надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок на вул. С.
Петлюри, 11».

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Кубай Ю.Г. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

Від третьої особи: Посікіра Р. Р. -
представник (на підставі договору від
12.06.2014 року №14/06 про надання правової
допомоги).

Представникам позивача та третьої
особи роз'яснено права та обов'язки,
передбачені статтями 22, 27 ГПК України,
зокрема, підстави відводу судді
відповідно до статті 20 ГПК України.
Заяв та клопотань про відвід судді не
подано. Представники позивача та
третьої особи не наполягають на
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек» до Львівської
міської ради за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Любінське сяйво»
про визнання недійсною ухвали
Львівської міської ради №2931 від 21.11.2013
року «Про погодження ТзОВ «Любінське
сяйво» місця розташування земельних
ділянок та надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок на вул. С.
Петлюри, 11».

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 29.05.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено справу до розгляду на 17.06.2014
року, про що сторони та третя особа були
належним чином повідомлені під
розписку: позивач - 05.06.2014 року
рекомендованою поштою №03 4,
відповідач - 04.06.2014 року рекомендованою
поштою №79 4, третя особа - 04.06.2014
року рекомендованою поштою №79 7
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Судове засідання 17.06.2014 року відкладено
на 01.07.2014 року з підстав, викладених у
відповідній ухвалі суду по справі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою Наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28, що підтверджується долученим
до матеріалів справи Реєстром на
відправлення рекомендованої
кореспонденції за 19.06.2014 року №724.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, 01.07.2014 року подав
відзив на позовну заяву (вх. №28222/14), у
якому просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник третьої особи в судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив повністю з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек» є юридичною особою,
йому присвоєно ,
знаходиться за адресою: 03186, м. Київ, вул.
Соціалістична, буд. 5, корп.. 2, що
підтверджується долученою до
матеріалів справи Випискою з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №097501 (докази в матеріалах
справи).

Відповідач: Львівська міська рада є
юридичною особою, їй присвоєно , знаходиться за адресою:
79008, Львівська область, м. Львів, пл.
Ринок, буд. 1 (докази в матеріалах
справи).

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек» звернулося з
позовом про визнання недійсною ухвали
Львівської міської ради від 21.11.2013 року
№ 2931 «Про погодження ТзОВ «Любінське
сяйво» місця розташування земельних
ділянок та надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок на вул.
С.Петлюри, 11».

Позовні вимоги позивача
обґрунтовуються тим, що позивач є
власником об'єктів нерухомості на
земельній ділянці по вул. С. Петлюри, 11,
11б у м. Львові і ухвалою Львівської
міської ради від 21.11.2013 року № 2931
порушується право позивача на
отримання земельної ділянки на
конкурсній основі шляхом проведення
земельних торгів у формі аукціону.

Окрім того, як на підставу своїх
позовних вимог, позивач вказує на те, що
право користування спірною земельною
ділянкою, яке надано третій особі,
перейшло до позивача в порядку статті
120 ЗК України, частини першої статті 377
та частини третьої статті 415 ЦК України
у зв'язку із переходом права власності
на об'єкти нерухомості, які розташовані
на спірній земельній ділянці.

Так, позивач зазначає, що оскаржуваною
ухвалою відповідача порушено право
позивача на користування земельною
ділянкою площею 0,4818 га, яка розташована
за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 11,
кадастровий №:04:002:0036 та
позбавлено позивача взяти участь в
земельних торгах з продажу права
користування земельною ділянкою.

Ухвалою Львівської міської ради від
21.11.2013 року №2931 «Про погодження ТзОВ
«Любінське сяйво» місця розташування
земельних ділянок та надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок на
вул. С.Петлюри, 11» погоджено Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Любінське сяйво» місце розташування
земельних ділянок та надано дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок на вул.
С.Петлюри, 11 в оренду терміном на 5 років
для розміщення ринку із
збірно-розбірних конструкцій та його
обслуговування за рахунок земель
житлової та громадської забудови, а
саме: ділянки №1 площею 0,1903 га; ділянки
№2 площею 0,0125 га.

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 01.07.2014 року за
вх. №28222/14 проти позовних вимог
позивача заперечує, вважає позов
безпідставним і необґрунтованим,
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі з підстав того, що земельні
ділянки №1 площею 0,1903 га та №2 площею
0,0125 га входили до складу земельної
ділянки площею 0,4818 га. кадастровий
№:04:002:0036, переданої позивачу в
строкове платне користування за
умовами Договору оренди землі від
24.07.2008 року, однак, рішенням
господарського суду Львівської
області від 07.12.2010 року у справі №24/132
(2010) (залишено без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.02.2011 року та
Постановою Вищого господарського суду
України від 14.04.2011 року) укладений між
позивачем та відповідачем у справі
договір оренди землі від 24.07.2008 року,
предметом якого була земельна ділянка
площею 0,4818 га. кадастровий
№:04:002:0036 розірвано та зобов'язано
позивача повернути відповідачу
вказану земельну ділянку.

З підстав наведеного відповідач
зазначає про те, що станом на час
прийняття відповідачем Ухвали від
21.11.2013 року №2931 в позивача були
відсутні будь-які права на земельну
ділянку площею 0,4818 га.,яка знаходиться
за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 11,
кадастровий №:04:002:0036.

Окрім того, як на підставу своїх
заперечень проти позову, відповідач
покликається на те, що 11.04.2013 року
Львівською міською радою
зареєстровано звернення позивача №2-6904
про надання дозволу ТзОВ ТРК «Євротек»
на виготовлення технічної
документації із землеустрою на
земельну ділянку за адресою: м. Львів,
вул. С. Петлюри, 11, 11б, загальною площею
0,9163 га для реконструкції існуючої
будівлі під торгово-ринковий комплекс
та його обслуговування.

Як вбачається із плану земельної
ділянки, на підставі якого
виготовлявся проект ухвали Львівської
міської ради «Про надання ТзОВ ТРК
«Євротек» дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на місцевості на вул.
С. Петлюри, 11-б у м. Львові», про надання
яких звертався позивач, є відмінними
від тих, які передані в оренду третій
особі.

Також, як на підставу своїх заперечень
проти позову, відповідач покликається
на той факт, що 26.12.2011 року між позивачем
та третьою особою укладено Меморандум
про вирішення спірних питань щодо
користування земельною ділянкою по
вул. С. Петлюри, 11 у м. Львові, пунктом 2
якого визначено, що третя особа
претендує на отримання в користування
земельних ділянок №4 площею 0,0150 га та
№5 площею 0,1831 га. для спорудження
торгових рядів і функціонування
торгових рядів. Пунктами 3 та 10
Меморандуму визначено, що позивач не
претендує на вказані земельні ділянки
і положення Меморандуму є
обов'язковими для сторін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача у своєму відзиві на
позовну заяву, поданому до суду 17.06.2014
року за вх. №26039/14, проти позовних вимог
позивача заперечує, вважає позов
безпідставним і необґрунтованим,
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позову з підстав того, що
Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.12.2010 року у
справі №24/132 (2010) укладений між
позивачем та відповідачем у справі
договір оренди землі від 24.07.2008 року,
предметом якого була земельна ділянка
площею 0,4818 га. кадастровий
№:04:002:0036 розірвано, зобов'язано
позивача повернути відповідачу
вказану земельну ділянку, а відтак, як
зазначає третя особа, в позивача станом
на час прийняття оскаржуваної ухвали
відсутні будь-які права на вказану
земельну ділянку.

Окрім того, третя особа у своєму
відзиві вказує на те, що 24.04.2014 року між
позивачем та третьою особою складено
Акт №2 встановлення та узгодження меж
землекористування на місцевості, які
визначено у повній відповідності із
оскаржуваною ухвалою.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

24.07.2008 року між ТзОВ «Торгова компанія
«Інтермаркет» та відповідачем
укладено Договір оренди землі
(зареєстровано в ЛМВ ЛРФ ЦДЗК України
05.08.2008 року за №04:08:438:00098, кн. 04-3)., за
умовами якого відповідач передав, а
ТзОВ «ТК «Інтермаркет» прийняв у
строкове платне користування земельну
ділянку по вул. С. Петлюри, 11 у м. Львові
площею 0,4818 га кадастровий
№:04:002:0036 для реконструкції
існуючої будівлі під торгово-ринковий
комплекс «Новий» та його
обслуговування.

Вказаний договір укладено на 5 років до
12.06.2013 року.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи земельні ділянки №1
площею 0,1903 га та №2 площею 0,0125 га
входили до складу земельної ділянки
№:04:002:0036, загальною площею 0,4818 га,
яка була передана в оренду ТзОВ
«Торгова компанія «Інтермаркет»
згідно договору від 24 липня 2008 року
(зареєстровано в ЛМВ ЛРФ ЦДЗК 05.08.2008
року за №04:08:438:00098, кн. 04-3).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.12.2010 року у
справі №24/132(2010) (залишено без змін
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.02.2011 року та
Постановою Вищого господарського суду
України 14.04.2011 року) розірвано
укладений між ТзОВ «ТК «Інтермаркет»
та Львівською міською радою Договір
оренди землі та зобов'язано ТзОВ «ТК
«Інтермаркет» повернути Львівській
міській раді земельну ділянку по вул.
С.Петлюри, 11 у м. Львові, кадастровий
номер :04:002:0036, загальною площею
0,4818 га., яка була предметом вказаного
договору.

Приписами частини п'ятої статті 188 ГК
України встановлено, що у випадку, якщо
судовим рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
або розірваним з дня набрання чинності
даним рішенням, якщо іншого строку
набрання чинності не встановлено за
рішенням суду.

Рішення господарського суду
Львівської області від 07.12.2010 року у
справі №24/132 (2010) набрало законної сили
в порядку статті 87 ГПК України, та, у
відповідності до частини п'ятої статті
124 Конституції України, є обов'язковим
до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 35
ГПК України факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, станом на момент винесення
ухвали ЛМР від 21.11.2013 року №2931 земельна
ділянка по вул. С. Петлюри, 11 у м. Львові
площею 0,4818 га кадастровий
№:04:002:0036 перебувала у володінні,
користуванні та розпорядженні
відповідача, а договір оренди землі
припинив свою дію в порядку,
передбаченому статтею 188 ГК України.

Станом на момент подання позову до суду
доказів укладення між позивачем і
відповідачем договору оренди
земельної ділянки, на якій розміщено
об'єкти нерухомості, які були предметом
договорів купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу від 25.06.2011 року, або
звернення позивача до відповідача із
пропозицією до укладення такого
договору до відповідача не надходило,
докази укладення договору або такого
звернення сторонами не подавались.

26 грудня 2011 року між ТзОВ
«Торгово-роздрібна компанія «Євротек»
та ТзОВ «Любінське сяйво» було
підписано Меморандум про вирішення
спірних питань щодо користування
прилеглою земельною ділянкою навколо
Ринку «Новий» по вул. Петлюри, 11,11б у м.
Львові.

Як зазначено в пункті 1. Меморандуму,
ТзОВ «ТРК «Євротек» та ТзОВ «Любінське
сяйво» дійшли до згоди щодо
добровільно та позасудового
врегулювання спірних питань
землекористування земельними
ділянками прилеглими до цілісного
майнового комплексу ринку «Новий»
шляхом розподілу вказаних земельних
ділянок між ними відповідно до
узгодженої схеми розмежування
земельних ділянок між ТзОВ ТРК
«Євротек» та ТзОВ «Любінське сяйво»
(додаток №1 до цього Меморандуму).

У підпункті б) пункту 2 Меморандуму,
передбачено, що ТзОВ «Любінське сяйво»
претендує на отримання в користування
земельної ділянки № 4 площею 0,0150 га та
земельної ділянки № 5 площею 0,1831га. для
спорудження торгових рядів і
функціонування ринкової торгівлі.

У пункті 3 ТзОВ «ТРК «Євротек»
підтверджує, що не претендує на
отримання у власність чи користування
земельні ділянки вказані у пп. б) п.2
цього меморандуму, на які претендує
ТзОВ «Любінське сяйво».

Згідно пункту 10, Положення цього
меморандуму є обов'язковими для
виконаннями сторонами.

Вказаний Меморандум підписано
повноважними представниками та
завірено відтисками печаток
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Любінське
сяйво» (належним чином завірена копія
Меморандуму в матеріалах справи).

Таким чином, підписавши вказаний
меморандум, позивач відмовився від
прав та претензій щодо земельних
ділянок, яких стосувалася оскаржувана
ухвала Львівської міської ради.

Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року
між ТзОВ «Любінське сяйво» та ТзОВ «ТРК
«Євротек» було складено Акт №2
встановлення та узгодження меж
землекористування на місцевості, які
визначені у повній відповідності з
оскаржуваною ухвалою.

Як зазначено в даному Акті, «Обновлена
і встановлена в натурі межа є явною і
беззаперечною, в зв'язку з чим ніяких
заперечень з боку присутніх не
поступило».

Як вбачається із плану земельної
ділянки, на підставі якого був
підготовлений проект ухвали «Про
надання ТзОВ «Торгово-роздрібна
компанія «Євротек» дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки на
місцевості на вул. Є.Петлюри, 11, вул.
С.Петлюри, 11-6», земельні ділянки, про
надання яких звертався позивач, є
відмінними від тих, що яких зверталося
ТзОВ «Любінське сяйво».

Отже, позивач не претендував на вказані
в ухвалі Львівської міської ради від
21.11.2013 року № 2931 «Про погодження ТзОВ
«Любінське сяйво» місця розташування
земельних ділянок та надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок на
вул. С.Петлюри, 11» земельні ділянки.

У відповідності до частини першої
статті 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

У відповідності до частини другої
вказаної статті передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 124 ЗК
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 123 ЗК
України визначено, що особа
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

Згідно пункту 2.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 року №6 «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»
проект відведення земельної ділянки не
визначений законом як підстава набуття
права на земельну ділянку і не є
правовстановлюючим документом,
спрямованим на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків сторін, а
є лише невід'ємною частиною договору
оренди земельної ділянки (частина
четверта статті 15 Закону України «Про
оренду землі»).

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, умови та
строки передачі земельної ділянки у
власність громадян, а також органи,
уповноважені розглядати ці питання.
Вони передбачають, зокрема, що для
передачі земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для надання її у
власність, за результатами розгляду
яких у відповідності до статті 123 ЗК
органи приймають одне з відповідних
рішень.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що оскаржувана ухвала за своєю
суттю є наданням відповідачем як
власником і уповноваженим органом
дозволу третій особі на розроблення
проектної документації для отримання
земельної ділянки в оренду, а не
рішенням про передачу в оренду
земельної ділянки, при її прийнятті не
вирішувалось питання про передачу
земельної ділянки у власність чи
користування, і те, що оскаржувана
ухвала ніяким чином не означає
позитивного рішення відповідача як
органу, уповноваженого на здійснення
повноважень власника земельної
ділянки, про надання такої земельної
ділянки у власність чи оренду.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
10 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин» з
позовами про визнання недійсними
правочинів щодо земельних ділянок
мають право звертатися сторони цих
правочинів (договорів), а також інші
зацікавлені особи, зокрема, особи, що
мають право на придбання земельної
ділянки, яка є предметом спірного
договору.

При цьому інтерес такої особи стосовно
придбання у власність земельної
ділянки має бути законним, не
суперечити Конституції і законам
України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу,
офіційне тлумачення якого надане в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
№18-рп/2004 (справа N 1-10/2004).

З підстав наведеного суд дійшов до
висновку про те, що наявними у справі
належними та допустимими доказами
позивачем не доведено, а відповідачем
та третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача спростовано
наявність у позивача порушених прав чи
законних інтересів у зв'язку із
прийняттям Львівською міською радою
ухвали від 21.11.2013 року № 2931 «Про
погодження ТзОВ «Любінське сяйво»
місця розташування земельних ділянок
та надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок на вул. С. Петлюри, 11».

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача та третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача,
оглянувши та дослідивши матеріали
справи і подані докази, оцінив їх в
сукупності та прийшов до висновку, що
позов не є документально та нормативно
обґрунтованим, відповідачем
спростований, а тому в його задоволенні
слід відмовити повністю.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до
статті 49 ГПК України та залишити
сплачений судовий збір в розмірі 1 218
грн. 00 коп., за позивачем.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49,
77, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати залишити за
позивачем.

01.07.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 04.07.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.