КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Справа№ 911/298/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Мазур І.О.

від відповідача - 1 Мединський М.М.

від відповідача - 2 Мединський М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення
Господарського суду Київської області
від 17.04.2014 року (суддя Лилака Т.Д.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд»

про звернення стягнення на
предмет іпотеки,-

за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ізобуд»

до Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк»

Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»

про визнання недійсним
іпотечного договору,-

Постанова прийнята 01.07.2014 року в
зв`язку з оголошенням перерви в
судовому засіданні 17.06.2014 року
відповідно до ст. 77 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось
до Господарського суду Київської
області з позовом до ТОВ «Ізобуд» про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Відповідач свою чергу
звернувся до позивача та ПАТ
«Кредитпромбанк» із зустрічним
позовом про визнання недійсним
іпотечного договору.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 17.04.2014 року в
задоволенні первісних позовних вимог
було відмовлено. Зустрічний позов був
задоволений. Визнаний недійсним
іпотечний договір від 16.05.2008 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач за первісним позовом
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій вказує, що рішення є
незаконним, прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги за
первісним позовом задовольнити в
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року поновлено
апелянту строк на подання апеляційної
скарги, прийнято її до провадження та
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення від представника
відповідача за первісним позовом
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому зазначено, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому просили апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду без змін.

В судове засідання з`явилися
представники позивача та відповідача
за первісним позовом і надали усні
пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача - 2 за
зустрічним позовом в судове засідання
не з`явився. Про день та час розгляду
спору повідомлявся належним чином.
Причини неявки суду невідомі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача за первісним
позовом, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

6 травня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк», перейменоване на
Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ізобуд»
був укладений кредитний договір №
49.8.2./12/2008-КЛТ.

Згідно умов договору банк надав
позичальнику кредити, на умовах
забезпеченості, цільового
використання, строковості повернення
та платності наданих грошових коштів

Умовами кредитного договору №
49.8.2./12/2008-КЛТ від 16.05.2008 року сторони
погодили, що банк надає позичальнику
кредит у розмірі 7566 000 гривень для
завершення будівництва житлового
будинку з вбудованими офісно-торговими
приміщеннями, підземним парінгом по
провулку Бабкіна в м. Бориспіль, а
позичальник зобов'язується, в порядку,
передбаченому кредитним договором,
повернути кредит не пізніше 15 жовтня 2009
року та сплатити проценти за
користування кредитними коштами у
розмірі 25% річних (п.п. 1.1., 2.2., 3.4.5.
кредитного договору).

09.02.2011 року між сторонами була укладена
додаткова угода № 31, якою було
визначено, що ліміт кредитування
збільшено до 34750000 гривень. Кінцевий
термін повернення кредитних коштів та
нарахованих процентів за користування
кредитними коштами до 31 грудня 2012 року,
згідно п. 1 додаткової угоди № 38 від
01.02.2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» за
кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року, між Відкритим акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд», був
укладений іпотечний договір №
49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008 року.

Згідно п. 1.1. іпотечного договору,
іпотекодавець надає іпотекодержателю
в іпотеку майно: майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершене, а саме: - площа ділянки - 0,4673
га; - площа забудови - 1400 кв.м.; - 9
поверхів, - 2 блок секції; кількість
квартир - 99 шт.; загальна площа квартир -
7 813,94 кв.м.; однокімнатні - 56 квартири
(3499,44 кв.м.); - двокімнатні - 40 квартри
(3435,60 кв.м.); - трьохкімнатні - 16 квартир
(1989,68 кв.м.); - площа офісно-торгових
приміщень - 1075 кв.м.; - площа паркінга на
31 (тридцять одне) машиномісце; - початок
будівництва - 01.03.2007 року; введення
об'єкту будівництва в експлуатацію - не
пізніше 31.05.2009 року.

Відповідно до п. 1.4 іпотечного договору
заставна вартість майна за згодою
сторін складає 40305022 гривні.

Згідно п. 4.1. іпотечного договору за
рахунок майна Іпотекодержатель має
право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, який визначається на
момент фактичного задоволення разом із
сумою кредиту, процентів, штрафними
санкціями та відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з прострочкою
виконання іпотекодавцем, зобов'язань
за кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ
від 16.05.2008 року, витратами пов'язаними
із зверненням стягнення на майно,
витратами пов'язаними з утриманням та
збереженням майна, витратами на
страхування майна та інші витрати,
обумовлені виконанням умов іпотечного
договору.

Іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на майно у випадку
порушення іпотекодавцем умов
кредитного договору № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року, або умов іпотечного
договору (п. 4.2. Іпотечного договру).

Заставна вартість майна за згодою
сторін складає 22688615,49 грн. згідно п. 1
договору про внесення змін № 14 від
04.01.2012 року.

7 вересня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги.

Отже, Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» згідно договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
року набуло статусу кредитора за
кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року.

Відповідач ТОВ «Ізобуд» звертаючись із
зустрічною позовною заявою до суду,
просив визнати недійсним іпотечний
договір 49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008 року
та обґрунтовував свою вимогу тим, що
іпотечний договір суперечить
положенням ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, яка була чинною на
час укладення спірного договору, а саме
на момент укладання спірного договору
майнові права на об'єкти незавершеного
будівництва не могли бути предметом
іпотеки, в зв'язку з чим суперечить
вимогам статті 203 Цивільного кодексу
України, що є підставою для його
визнання недійсним у відповідності до
статті 215 Цивільного кодексу України.
Також спірний договір не містить опису
предмета іпотеки, достатнього для його
ідентифікації, чим порушуються приписи
статті 18 Закону України «Про іпотеку»
щодо наявності в іпотечному договорі
істотних умов, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 Цивільного
кодексу України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу
України визначено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
дійсності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відтак, вирішуючи спір про визнання
недійсним договору необхідно
встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, та настання
відповідних наслідків.

Так, відповідно до положень статті 5
Закону України «Про іпотеку» (в
редакції, яка була чинною на час
укладення спірного договору),
предметом іпотеки можуть бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна;
предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

Таким чином, на дату укладання
Іпотечного договору спеціальним
Законом не регулювались відносини, з
передачі в іпотеку майнових прав на
об'єкт незавершеного будівництва.

Віднесення майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва до предмету
іпотеки відбулось згідно із Законом
України від 25 грудня 2008 року «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» № 800-VI, тобто вже після
укладання спірного договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що визначення
предмету іпотеки за іпотечним
договором, (об'єкта незавершеного
будівництва), який будується та
передається в іпотеку, а відсутність в
оспорюваному Іпотечному договорі
опису переданого в іпотеку майна (опису
предмета іпотеки) являється порушенням
норм чинного на час укладення спірного
договору законодавства.

Проте, зустрічні позовні вимоги про
визнання іпотечного договору
недійсним не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

В процесі розгляду позовів в суді
першої інстанції від відповідач 2 за
зустрічною позовною заявою надійшла
заява про застосування позовної
давності до вимог позивача за
зустрічним позовом про визнання
іпотечного договору недійсним з
посиланням на норми статей 256, 257, 261, 267
Цивільного кодексу України в якій
зазначалося, що іпотечний договір було
укладено 16 травня 2008 року з цієї дати
розпочався строк позовної давності,
який відповідно сплинув 16 травня 2011
року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні такої заяви, посилався на
те, що позивачу за зустрічним позовом
стало відомо про порушення свого права,
в зв`язку з прийняттям Верховним судом
України постанови постанова від 30.01.2013
року у справі № 6-168цс12 (даної позиції
дотримувався і позивач за зустрічним
позовом) у якій зазначено про
незаконність передавання в іпотеку
майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
вважає його хибним.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно із пунктом 28 Постанови Пленуму
Верховного суд України від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» до окремих
видів вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, встановлено
спеціальну позовну давність (частини
третя, четверта статті 258 Цивільного
кодексу України). Перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється не
з моменту вчинення правочину, а
відповідно до частини першої статті 261
Цивільного кодексу України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Цивільним кодексом встановлено
винятки з цього правила щодо окремих
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними (частини друга,
третя статті 261 Цивільного кодексу).

Підпунктом 2.8. пункту 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
надано наступні роз'яснення «Щодо
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними»,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 Цивільного кодексу
України, з урахуванням водночас
наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5
Перехідних та прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» від 20.12.2011 N4176-VI).

Таким чином, для визнання правочинів
недійсними встановлюється строк у три
роки.

Посилання представника ТОВ «Ізобуд» на
те, що про порушене право їм стало
відомо саме з вказаної вище постанови
Верховного суду України, не
приймається колегією суддів до уваги,
оскільки позивач за зустрічним позовом
є стороною оспорюваного договору
іпотеки, який укладався в забезпечення
виконання останнім своїх кредитних
зобов`язань перед банком, а отже він мав
та повинен добросовісно користуватися
своїми цивільними правами та
виконувати цивільні обов`язки, міг та
повинен був знати про нюанси такого
виду забезпечення виконання
зобов`язань як іпотека, ажде ризикував
своїм майном, що належить йому або буде
належати на праві власності тому знав і
міг знати про порушене свої право саме
у момент укладання спірного договору.

Відповідно дол. ст. 68 Конституції
України кожен зобов`язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не посягати на права
та свободи, честь і гідність інших
людей. Незнання законів не звільняє від
юридичної відповідальності.

В іпотечному договорі зазначено, що
сторони при укладанні договору
керувалися нормами Цивільного кодексу
України, Закону України «Про іпотеку»
та закону України «Про заставу», а отже
були обізнані із нормами та
особливостями вказаних
нормативно-правових актів.

Враховуючи все зазначене, колегія
суддів приходить до висновку, що про
порушене право позивачеві ТОВ «Ізобуд»
стало відомо саме в момент укладання
іпотечного договору, а отже перебіг
позовної давності почався 17.05.2008 року, а
закінчився 16.05.2011 року.

ТОВ «Ізобуд» звернувся до
Господарського суду із вимогою про
визнання іпотечного договору
недійсним 20.02.2014 року тобто з пропуском
встановленого строку.

Аналогічної позиції дотримується і
колегія суддів Вищого господарського
суду України у постанові № 910/7209/13 від
10.12.2013 року.

Стосовно постанови Верховного суду
України від 30.01.2013 року у справі №
6-168цс12, колегія суддів зазначає, що
даною постановою Верховний суд України
лише надав правову оцінку та певні
уточнення нормам чинного
законодавства в області іпотеки, що
діяли на момент укладання спірного
договору, проте не встановив того
факту, що існувало подвійне тлумачення
положень закону щодо передачі в
іпотеку майнових прав на об`єкти
незавершеного будівництва і що такі
діє є протизаконним саме з моменту
винесення даної постанови.

Питання стосовно передачі в іпотеку
майнових прав на об`єкти незавершеного
будівництва було чітко урегульовано
законодавством України на час
укладання спірного договору і
подвійного тлумачення бути не могло.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи все зазначене,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що вимоги ТОВ «Ізобуд» про
визнання договору іпотеки недійсним не
підлягають задоволенню, в зв`язку з
пропуском позовної давності для
звернення з такою вимогою до суду.

Стосовно вимоги за первісним позовом
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язаннями є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитор) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1052 Цивільного кодексу
України у разі невиконання
позичальником обов'язків, встановлених
договором позики, щодо забезпечення
повернення позики, а також у разі
втрати забезпечення виконання
зобов'язання або погіршення його умов
за обставин, за які позикодавець не
несе відповідальності, позикодавець
має право вимагати від позичальника
дострокового повернення позики та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу,
якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 615 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. Внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання частково або у
повному обсязі відповідно змінюються
умови зобов'язання або воно
припиняється.

Як зазначає в своїх поясненнях позивач
і дане не заперечується відповідачем
за первісним позовом, у зв`язку з
невиконанням відповідачем умов
кредитного договору щодо поверхня
кредиту та відсотків за користування
кредитом, позивачем була направлена
ТОВ «Ізобуд» претензія № 18.2.-628 з
вимогою усунути порушення.

Вимоги претензії відповідач не
виконав, заборгованість по кредитному
договору не погасив, домовленостей
щодо зміни порядку виконання
кредитного договору сторонами не
досягнуто.

Відповідно до п. 3.4.9 кредитного
договору у разі несвоєчасного
погашення заборгованості за кредитом,
процентами, комісією, встановленою у п.
2.5 договору, боржник покинення сплатит
банку пеню за кожен день прострочення в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Згідно із ст. 572 Цивільного кодексу
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 Цивільного
кодексу України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
іпотеку» якщо інше не встановлено
законом чи іпотечним договором,
іпотекодавець зобов'язаний вживати за
власний кошт всі необхідні заходи для
належного збереження предмета іпотеки,
включаючи своєчасне проведення
поточного ремонту, відновлення
незначних пошкоджень, раціональну
експлуатацію та захист предмета
іпотеки від незаконних посягань та
вимог інших осіб.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 договору іпотеки сторони
визначили, що іпотеко держатель
набуває права звернути стягнення на
майно у випадку порушення
іпотекодавцем умов договорів, або
цього договору.

Відповідно до п 4.1 договору іпотеки,
іпотеко держатель вправі задовольнити
за рахунок предмета іпотеки свої
вимоги у повному обсязі, який
визначається на момент фактичного
задоволення разом із сумою кредиту,
процентів, штрафними санкціями та
відшкодування збитків, які виникли у
зв`язку з прострочкою виконання
іпотекодавцем зобов`язань за
договором.

При настанні випадків, передбачених п.
4.2 цього договору, іпотеко держатель за
30 календарних днів попереджає
іпотекодавця про задоволення своїх
вимог за рахунок предмету іпотеки і
якщо протягом цього строку
зобов`язання, забезпечені іпотекою, не
будуть виконані, іпотекодержаптель на
свій розсуд задовольняє свої вимоги
одним з таких способів, зокрема набуває
права власності на майно.

Зважаючи на все зазначене та на те, що
заборгованість відповідачем перед
позивачем не погашена, вимога
останнього про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
є правомірною, обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України,
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має права
скасувати рішення повністю або
частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду Київської області
від 17.04.2014 року у справі № 911/298/14
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ГПК України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 49,
99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської
області від 17.04.2014 року у справі №
911/298/14- скасувати. Постановити нове.

Первісний позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 49.8.2/12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року в розмірі 24939517,62 грн., що
складається із заборгованості за
кредитом у розмірі 23025217,46 грн., пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 738068,61 грн., заборгованості за
відсотками у розмірі 1139698,75 грн., пені за
несвоєчасне повернення відсотків у
розмірі 36532,80 грн., звернути стягнення
за іпотечним договором № 49.12/12/1316/08 від
16.05.2008 року шляхом визнання за
Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» права власності на
предмет іпотеки у вигляді майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершене, загальною вартістю 22688615,49
грн., що належить на праві приватної
власності Товариству з обмеженої
відповідальності «Ізобуд» та
розташована за адресою: Київська обл.,
м. Бориспіль, вул.. Бабкіна,6 на
земельній ділянці площею 0,4673 га,
цільового призначення - землі житлової
та громадської забудови, а саме
квартири в кількості 41 шт. загальною
площею 4341,9 кв.м.,: номер об`єкта 3 поверх 2
3-кімнати фактичною площею 119,5 кв.м.

номер об`єкта 9 поверх 3 1-кімната
фактичною площею 57,5 кв.м.

номер об`єкта 14 поверх 4 1-кімната
фактичною площею 58,3 кв.м.

номер об`єкта 19 поверх 5 1-кімната
фактичною площею 57,6 кв.м.

номер об`єкта 31 поверх 8 2-кімнати
фактичною площею 83,6 кв.м.

номер об`єкта 33 поверх 8 3-кімнати
фактичною площею 120,1 кв.м.

номер об`єкта 36 поверх 9 3-кімнати
фактичною площею 158,8 кв.м.

номер об`єкта 37 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 181,1 кв.м.

номер об`єкта 38 поверх 9 3-кімнати
фактичною площею 120,7 кв.м.

номер об`єкта 39 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 168,1 кв.м.

номер об`єкта 40 поверх 9 1-кімната
фактичною площею 57,1 кв.м.

номер об`єкта 43 поверх 2 2-кімнати
фактичною площею 85,2 кв.м.

номер об`єкта 44 поверх 2 1-кімната
фактичною площею 63,9 кв.м.

номер об`єкта 45 поверх 2 3-кімнати
фактичною площею 127,4 кв.м.

номер об`єкта 46 поверх 2 1-кімната
фактичною площею 66,4 кв.м.

номер об`єкта 47 поверх 2 2-кімнати
фактичною площею 80,6 кв.м.

номер об`єкта 54 поверх 3 3-кімнати
фактичною площею 127,9 кв.м.

номер об`єкта 62 поверх 4 1-кімната
фактичною площею 63,9 кв.м.

номер об`єкта 71 поверх 5 1-кімната
фактичною площею 64,0 кв.м.

номер об`єкта 76 поверх 5 1-кімната
фактичною площею 56,5 кв.м.

номер об`єкта 77 поверх 6 1-кімната
фактичною площею 62,3 кв.м.

номер об`єкта 78 поверх 6 2-кімнати
фактичною площею 90,3 кв.м.

номер об`єкта 81 поверх 6 3-кімнати
фактичною площею 128,0 кв.м.

номер об`єкта 82 поверх 6 1-кімната
фактичною площею 66,0 кв.м.

номер об`єкта 86 поверх 7 1-кімната
фактичною площею 61,6 кв.м.

номер об`єкта 87 поверх 7 2-кімнати
фактичною площею 90,7 кв.м.

номер об`єкта 90 поверх 7 3-кімната
фактичною площею 127,3 кв.м.

номер об`єкта 95 поверх 8 1-кімната
фактичною площею 62,1 кв.м.

номер об`єкта 96 поверх 8 2-кімнати
фактичною площею 90,4 кв.м.

номер об`єкта 99 поверх 8 3-кімнати
фактичною площею 128,5 кв.м.

номер об`єкта 101 поверх 8 2-кімнати
фактичною площею 81,8 кв.м.

номер об`єкта 103 поверх 8 1-кімната
фактичною площею 57,8 кв.м.

номер об`єкта 104 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 115,0 кв.м.

номер об`єкта 105 поверх 9 3-кімнати
фактичною площею 174,1 кв.м.

номер об`єкта 106 поверх 9 3-кімнати
фактичною площею 168,1 кв.м.

номер об`єкта 107 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 127,6кв.м.

номер об`єкта 108 поверх 9 4-кімнати
фактичною площею 253,0 кв.м.

номер об`єкта 109 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 134,2 кв.м.

номер об`єкта 110 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 159,8 кв.м.

номер об`єкта 111 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 133,7 кв.м.

номер об`єкта 112 поверх 9 2-кімнати
фактичною площею 111,4 кв.м.

паркінг в кількості 28 машиномісць,
загальною площею 439,51 кв.м., а саме:

машиномісце 1 загальною площею 15,97 кв.м.

машиномісце 2 загальною площею 14,08 кв.м.

машиномісце 3 загальною площею 17,18 кв.м.

машиномісце 4 загальною площею 12,45 кв.м.

машиномісце 5 загальною площею 16,04 кв.м.

машиномісце 6 загальною площею 17,33 кв.м.

машиномісце 7 загальною площею 10,60 кв.м.

машиномісце 8 загальною площею 9,96 кв.м.

машиномісце 9 загальною площею 18,03 кв.м.

машиномісце 10 загальною площею 19,83 кв.м.

машиномісце 12 загальною площею 19,13 кв.м.

машиномісце 13 загальною площею 21,09 кв.м.

машиномісце 15 загальною площею 16,66 кв.м.

машиномісце 16 загальною площею 9,62 кв.м.

машиномісце 17 загальною площею 16,69 кв.м.

машиномісце 18 загальною площею 11,68 кв.м.

машиномісце 19 загальною площею 14,96 кв.м.

машиномісце 20 загальною площею 16,68 кв.м.

машиномісце 22 загальною площею 17,10 кв.м.

машиномісце 23 загальною площею 13,61 кв.м.

машиномісце 24 загальною площею 11,26 кв.м.

машиномісце 25 загальною площею 10,12 кв.м.

машиномісце 26 загальною площею 17,93 кв.м.

машиномісце 27 загальною площею 15,86 кв.м.

машиномісце 28 загальною площею 21,50 кв.м.

машиномісце 29 загальною площею 20,50 кв.м.

машиномісце 30 загальною площею 18,36 кв.м.

машиномісце 31 загальною площею 15,29 кв.м.

офісно-торгові приміщення загальною
площею 957,10 кв.м., а саме:

офісно-торгове приміщення № 1 поверх 1
загальна площа 325,00 кв.м.

офісно-торгове приміщення № 1 поверх 1
загальна площа 139,00 кв. м.

офісно-торгове приміщення № 1 поверх 1
загальна площа 325,30 кв. м.

офісно-торгове приміщення № 1 поверх 1
загальна площа 167,80 кв.м.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженої
відповідальності «Ізобуд» (61023 м.
Харків, вул. Мироносицька, 88 кв. 72,
) на користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(01133, м. Київ, вул. Щорса 36-б )
судовий збір за подання позову в
розмірі 73080 грн. та судовий збір за
подання апеляційної скарги в розмірі
37149 грн.

Видати судовий наказ. Видачу наказу
доручити Господарському суду
Київської області.

Матеріали справи № 911/298/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов