м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 904/746/14 24.06.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Арма
ЛТД»До Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» Простягнення
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Гладка В.О.. - за дов.
Від відповідача Печерний С.В.- за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом про стягнення солідарно з
відповідачів - Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Агротек» 222 314,14 грн. 3% річних, 102 680,56
грн. інфляційні витрати за період з
03.04.2013р. по 25.12.2013р, 950 000,00грн.
адвокатських послуг а всього 1 274 994,70
про закупівлю товарів за державні
Господарський суд Дніпропетровського
області прийняв відмову від позову
щодо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Агротек» та Ухвалою Господарського
суду Дніпропетровського області від
06.03.2014р. припинено провадження у справі
в господарському суді
Дніпропетровської області. Матеріали
справи за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Арма ЛТД» до Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
направлені за підсудністю до
господарського суду міста Києва.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.04.2014р. справа № 904/746/14
прийнята до провадження.
Відповідач позовні вимоги не визнає,
свої заперечення виклав у письмовому
відзиві на позовну заяву від 26.06.2012р.
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
14.11.2011р. між ДК «Укртрансгаз» НАК
«Нафтогаз України» (Покупець),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Укртрансгаз»
(Відповідач) - та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Арма ЛТД» (Постачальник) укладено
за державні кошти, відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язувався у
201-2012 роках поставити покупцеві товари -
автомобілі спеціальні та
спеціалізовані (автомобільний кран в/п
100т. LIEBHERR LTM 1100-4., а покупець прийняти і
оплатити такі товари.
Крім цього, 18.02.2011р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Арма ЛТД» (Кредитор) і Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Агротек» (Поручитель)
укладений договір поруки, згідно з
умовами якого поручитель
зобов'язується в повному обсязі
відповідати перед кредитором за
виконання зобов'язань ПАТ «Укртрасгаз»
(Боржник) по договору від 14.11.2011р.
Відповідно до п. 2.1 договору поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання боржником зобов'язань по
основному договору з оплати
поставленого але неоплаченого товару
на суму, що дорівнює 13 953 822,00грн., а
також за відшкодування кредитору
збитків і сплату відповідних штрафних
санкцій. По основному договору.
У зв'язку з порушенням строків
виконання зобов'язань за Договором від
за державні кошти, позивач звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до ПАТ «Укртрасгаз»
та ТОВ «ТД «Агротек» про стягнення
солідарно 13 953 822,00грн. основного боргу і
311 953,94грн. - 3% річних.
15.05.2013р. господарським судом
Дніпропетровської області по справі №
904/2644/13 винесено рішення, стягнути з
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» та користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Арма ЛТД» 13 953 822,00грн. основного
боргу і 311 953,94грн. - 3% річних, 68 820,00грн. -
витрат по сплаті судового збору.
07.06.2013р. господарським судом
Дніпропетровської області на
виконання рішення було видано наказ.
Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.07.2013р. рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2013р.
у справі № 904/2644/13 залишено без змін.
Отже рішеннями судів по справі № 904/2644/13
встановлено, що перед Позивачем
Відповідач має заборгованість у
розмірі 13 953 822,00грн. основного боргу.
18.05.2013р. Публічне акціонерне
товариство «Укртрансгаз» добровільно
сплатило кошти у розмірі 5 000 000,00грн..
19.11.2013р. відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України відкрито виконавче
провадження за наказом господарського
суду Дніпропетровської області по
справі № 904/2644/13.
Станом на 26.12.2013р. рішення суду у сумі 9
332 317,41грн. виконано у примусовому
порядку шляхом списання коштів з
розрахункового рахунку.
Згідно до приписів ст.135 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.
Спір по даній справі виник у зв'язку із
несвоєчасним виконанням Відповідачем
грошового зобов'язання по сплаті
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав:
Відповідно до ч. 1ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання є право
відношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботи, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної
статті визначено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
Наявність грошового зобов'язання
відповідача виникло за Договором від
за державні кошти по сплаті позивачу
платежів до 25.12.13р. у розмірі 13 953 822,00
грн. підтверджується Рішенням
Господарського суду Дніпропетровської
області від 15.05.2013р. у справі № 904/2644/13 за
участі тих самих сторін, а тому
відповідно до ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України не
підлягають повторному доказуванню.
Статтею 598 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.
Ці підстави зазначені у статтях 599, 600,
601, 604-609 Цивільного кодексу України, які
не передбачають підставою припинення
зобов'язання ухвалення судом рішення
про задоволення вимог кредитора.
За відсутність інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином ( ст.599
Цивільного кодексу України).
Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України оскільки, право
кредитора вимагати сплатити борг з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсаційні (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
Судом при прийнятті рішення взято до
уваги п. 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/249 від
15.03.2011р. з посиланням на Постанову
Верховного Суду України у справі №10/25
від 20.01.2011р. щодо правомірності
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат після стягнення основного боргу
за окремим судовим рішенням.
За рішенням господарського суду
Дніпропетровської області по справі №
904/2644/13, стягнуто суму основного боргу
та 3% річних нарахованих за період з
05.07.2012р. по 02.04.2013р. у сумі 311 953,94грн., а
відтак подальше нарахування відсотків
починається з 03.04.2013р.
Сума нарахованих Відповідачу 3% річних
від простроченої виконання суми
грошового зобов'язання за період з
03.04.2013р. по 25.12.2013р. становить 222 314,14грн.
Відповідно до рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
закріплених листом ВСУ №62-97 від 03.04.1997р.
сума індексації у зв'язку з інфляцією
за весь час прострочення становить 102
Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений за договором
Таким чином, спірне грошове
зобов'язання у жодний із передбачених
чинним законодавством способів не
припинилось, має місце прострочення
його виконання у заявлений позивачем
період, а тому позивач має право на
отримання сум, передбачених ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України.
Позивачем заявлено вимогу про
стягнення інфляційних витрат у розмірі
102 680,56 грн. та 222 314,14 грн. 3% річних за
прострочення по оплаті, які нараховані
за період з 03.04.2013р. по 25.12.2013р.
Суд здійснивши перевірку рахунку
заявлених до стягнення 3% річних та
інфляційного збільшення суми боргу,
погоджується з наданим позивачем
розрахунком, а тому вимога позивача про
стягнення 102 680,56 грн. індексу інфляції
та 222 314,14 грн. 3% річних за період з
03.04.2013р. по 25.12.2013р., відповідно до ст. 625
ЦК України, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
З огляду на наявність
прострочення грошового зобов'язання,
позивач правомірно нарахував
відповідачу суму боргу з урахуванням 3%
річних від простроченої суми та боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
відповідно до ст. 625 ЦК України.
Позивач також заявив вимогу про
стягнення 950 000,00 грн., які були сплачені
Позивачем адвокатському об'єднанню
"Абсолют" відповідно до укладеного між
Позивачем та адвокатським об'єднанням
"Абсолют" договором про надання
адвокатських послуг № 011113/01 від 01.11.2013,
згідно якого останній зобов'язується
надати Позивачу адвокатські послуги, а
Позивач зобов'язується прийняти та
оплатити такі послуги. Вид, вартість та
строки виконання адвокатських послуг
визначаються сторонами у додаткових
угодах до цього Договору, що є його
невід'ємною частиною (п. 1.2 Договору №
011113/01 від 01Л 1.2013).
Так, Позивач зазначає, що згідно
додаткової угоди № 1 від 01.11.2013 до
Договору № 011113/01 від 01.11.2013 адвокатське
об'єднання "Абсолют" зобов'язується
надати адвокатські послуги щодо
захисту інтересів Позивача під час
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2013 по
справі № 904/2644/13 із стягнення з
Відповідача 1 заборгованості.
Згідно п. 1.3 Додаткової угоди № 1
загальна вартість послуг складає 933 460,00
Згідно п. 1.3 Додаткової угоди № 2
від 15.12.2013 до Договору № 011113/01 від 01.11.2013
адвокатське об'єднання "Абсолют"
зобов'язується надати адвокатські
послуги щодо захисту інтересів
Позивача у господарському спорі з
Відповідачем 1 про стягнення сум
відсотків річних та інфляційних втрат
за несвоєчасне виконання грошового
закупівлю товарів за державні кошти
Згідно п. 1.3 Додаткової угоди № 2
загальна вартість послуг складає 16 540,00
Позивач зазначає, що надання
передбачених Договором № 011113/01 від
01.11.2013 адвокатських послуг
підтверджується актом
приймання-передачі наданих послуг за
договором від 26.12.2013, який з боку
Позивача скріплений печаткою та
підписом посадової особи.
Позивачем було здійснено оплату
наданих послуг на підставі рахунку №
1261213 від 26.12.2013, що підтверджується
банківською випискою.
Однак, суд не погоджується з
заявленими позовними вимогами
Позивача щодо сплати 950 000,00 грн., які
були ним сплачені за адвокатські
послуги по Договору № 011113/01 від 01.11.2013, у
зв'язку з наступним.
Відповідно до ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.
Пункт 1 "Склад судових витрат"
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
передбачає, що відповідно до розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи.
До інших витрат у розумінні статті
44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
Зазначені витрати не є збитками в
розумінні статті 224 Господарського
кодексу України та статті 22 Цивільного
кодексу України, не входять до складу
ціни позову і не можуть стягуватися
під виглядом збитків.
В той же час, як вбачається з
Додаткової угоди № 1 від 01.11.2013 до
Договору № 011113/01 від 01.11.2013 та акту
приймання-передачі наданих послуг за
цим договором від 16.12.2013, адвокатське
об'єднання "Абсолют" надавало Позивачу
адвокатські послуги на загальну суму 933
460,00 грн. щодо захисту інтересів
Позивача під час виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.05.2013 по
справі № 904/2644/13, а не послуги щодо
захисту інтересів Позивача у гри
розгляді справи № 904/2644/13 із стягнення з
Відповідача заборгованості, а тому
такі послуги не є судовими витратами в
розумінні ст. 44 ГПК України.

Суд погоджується з твердженнями
Відповідача, що дані послуги були
надані Позивачу адвокатським
об'єднанням "Абсолют" в рамках
виконавчого провадження, порушеного
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
19.11.2013 за наказом господарського суду
Дніпропетровської області у справі №
904/2644/13, а не в рамках судового розгляду
справи № 904/2644/13, який закінчився з
моменту вирішення спору, тобто з
моменту набрання рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 15.05.2013 у справі № 904/2644/13
законної сили.

Правовідносини з приводу
примусового виконання рішень суду
регулюються спеціальним Законом
України "Про виконавче провадження",
згідно ст. 1 якого виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

З наведеного випливає, що
виконавче провадження не пов'язано з
судовим розглядом справи, оскільки
регулює правовідносини, що виникають
вже за наслідками судового розгляду
справи, в якому відбувалось
безпосереднє вирішення спору, і
результати якого викладені в рішенні
суду, яке набрало законної сили та у
зв'язку з чим підлягає виконанню, в тому
числі з примусовому порядку,
передбаченому Законом України "Про
виконавче провадження".

Виходячи з такого, адвокатське
об'єднання "Абсолют" надавало
послуги за Додатковою угодою № 1 від
01.11.2013 до Договору № 011113/01 від 01.11.2013 не
як учасник судового процесу -
представник сторони (Позивача) на
підставі ст. 28 розділу VI "Учасники
судового процесу" ГПК України, а як
представник сторони у виконавчому
провадженні (Стягувача) на підставі ст.
9 глави 2 "Учасники виконавчого
провадження" Закону України "Про
виконавче провадження".

В свою чергу, Закон України "Про
виконавче провадження" не передбачає
жодних підстав чи випадків для
відшкодування боржником послуг
адвоката чи представників сторін, які
були надані в рамках виконавчого
провадження.

Наведені обставини свідчать про
те, що, адвокатські послуги, надані, як
стверджує Позивач, відповідно до
Додаткової угоди № 1 від 01.11.2013 до
Договору № 011113/01 від 01.11.2013 на загальну
суму 933 460,00 грн., не є судовими витратами
в розумінні ст. 44 ГПК України, а тому
позовні вимоги щодо їх стягнення є
незаконними та необґрунтованими, тому
не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про сплату
Відповідачем вартості адвокатських
послуг, наданих Позивачу адвокатським
об'єднанням "Абсолют" згідно Додаткової
угоди № 2 від 15.12.2013 до Договору № 011113/01
від 01.11.2013 на загальну 16 540,00 грн., суд
зазначає наступне.

Пункт 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 передбачає, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
я угоди про надання послуг щодо ведення
справи у суді та/або належно оформленої
довіреності виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави покладення на іншу
сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті
48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України
у їх сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які 6ули сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та часті першої статті 6 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі. Аналогічну правову позицію
викладе у Рішенні Конституційного Суду
України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N
1-4/2013.

В той же час, Позивач не
дотримався наведених вимог при
зверненні до суду з вимог
відшкодування йому вартості
вищезазначених адвокатських послуг, а
саме:

- надав суду в підтвердження
його вимог не угоду про надання послуг
щодо ведення справи у суді, а договір
про надання адвокатських послуг та
додаткові угоди № 1 та №2 до нього щодо
складання позову та пропозицій про
вирішення спору, а не стосовно послуг
ведення справи у суді, які у зв'язку з
цим не є належними доказами наведеної
позовної вимоги;

- не надав належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові інтересів у суді;

- не надав копії свідоцтва
адвоката, який представляв та
представляє інтерес відповідної
сторони, або оригіналу ордера адвоката,
виданого відповідним адвокатським
об'єднанням, з доданням до нього витягу
з договору, в якому зазначаються
повноваження адвоката як представника
або обмеження його прав на вчинення
окремих процесуальних дій.

Таким чином, у господарського
суду відсутні підстави для покладення
на Відповідача зазначених сум у
зв'язку з неподанням суду вищевказаних
документів.

Крім того, п. 6.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7, передбачає, що вирішуючи
питання про розподіл судових витрат,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Так, у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець: вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відоме органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; гриваті
розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Виходячи з такого, сума 16 540,00 грн.,
яку вимагає стягнути Позивач з
Відповідач; за послуги, які нібито
надані Позивачу в рамках судового
розгляду даної справи, не є розумно
необхідною, оскільки Позивач не надав
жодного належного доказу розумної
необхідності такої суми з переліку
таких доказів, наведеному у абз. З п. 6.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7, при тому, що докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона що вимагає
відшкодування таких витрат.

Так, Позивач зазначаючи, що,
витрати на надані адвокатські послуги
є розумними з огляду на вартість
відповідних послуг адвокатів, які
склалися в країні - 10 % від сум що
підлягає стягненню, не надає жодного
належного доказу, який би це
підтверджував.

Виходячи з наведеного, у
господарського суду відсутні підстави
на покладення на Відповідача суми
коштів у розмірі 16 540,00 грн., сплачених
Позивачем з адвокатські послуги,
надані відповідно до Додаткової угоди
№ 2 від 15.12.20Г до Договору № 011113/01 від
01.11.2013, оскільки Позивач не надав суду
належних документів які би
підтверджували факт надання таких
послуг, а також не надав жодного доказу,
що свідчив би про розумну необхідність
сплачених сум коштів за такі послуги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм
закону, відповідачем належним чином
протягом розгляду справи не було
надано належних доказів по справі на
спростування позовних вимог в частині
стягнення індексу інфляційних та 3%
річних. Заперечення Відповідача
зазначені в Відзиві на позовну заяву
спростовуються матеріалами справи,
тому судом не приймаються.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню частково, в частині
стягнення індексу інфляційних та 3%
річних. Позовні вимоги Позивача щодо
сплати 950 000,00 грн., які були ним сплачені
за адвокатські послуги по Договору
задоволенню не підлягають, з підстав
вищезазначених.

Витрати по сплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
(01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Арма ЛТД» (5201,
Дніпропетровська область, м.
Підгородне, Автодорога
Знамянка-Луганськ-Ізварино 227км, ) 102 680 (сто дві тисячі
шістсот вісімдесят) грн.56 коп.
інфляційних витрат, 222 314 (двісті
двадцять дві тисячі триста
чотирнадцять)грн.14 коп. - 3% річних, 6 500
(шість тисяч п'ятсот) грн. 09 коп.
судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116
ГПК України.

В решті частині позову відмовити

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.07.2014р.

Суддя
І.І. Борисенко