КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Справа№ 910/2270/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Проценко Т. Т. -
представник за довіреністю № 1172 від
23.05.2014

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
наукової установи «Український
науково-дослідний інститут
прогнозування та випробування техніки
і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 16.04.2014

у справі № 910/2270/14 (суддя
Чебикіна С. О.)

за позовом Державної
наукової установи «Український
науково-дослідний інститут
прогнозування та випробування техніки
і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ДПЗКУ-МТС»

про стягнення 84 100,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 81 430
грн. за надані за договорами № 22-11-192 від
16.12.2011, № 22-12-30 від 24.02.2012, № 22-12-33 від
07.03.2012, № 22-12-42 від 14.03.2012 та № 22-12-45 від
23.03.2012, але неоплачені послуги та 3 %
річних в сумі 2 670,45 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014, повний текст якого
складений 22.04.2014, у справі № 910/2270/14 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанцій
ґрунтується на тому, що умовами спірних
договорів строк оплати не
встановлений, проте вказано, що оплата
здійснюється на підставі
рахунку-фактури, в той час як позивачем
належним та допустимих доказів
направлення відповідачеві
рахунків-фактур на оплату спірних
послуг суду на надано, а тому підстав
для їх оплати у останнього не було.

Суд першої інстанції зауважив на тому,
що в спірному випадку мало місце
прострочення позивача у вигляді
невжиття необхідних заходів (дій),
після яких у відповідача мав виникнути
обов'язок оплатити кошти.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Державна наукова установа
«Український науково-дослідний
інститут прогнозування та
випробування техніки і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» звернулась
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що спірне рішення
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки суд першої інстанції допустив
неповне з'ясування фактичних обставин
справи, які мають істотне значення, а
також надав неправильну оцінку
доказам, що призвело до неправильного
застосування норм права.

Так, позивач послався на те, що,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції
ґрунтувався на поясненнях відповідача,
який заперечував проти позовних вимог
з підстав неотримання рахунків на
оплату спірних послуг та претензії про
сплату боргу, проте суд не взяв до уваги
пояснення позивача щодо
звітів-реєстрів, повідомлення про
вручення пошитого відправлення,
журналів реєстрації вихідної
кореспонденції, журналів реєстрації
рахунків-фактур та наданих документів,
в той час як саме звіти-реєстри
направленої кореспонденції із
поштовою печаткою, а не фіскальний чек
є підтвердженням направлення
рахунків-фактур на оплату спірних
послуг.

Позивач зауважив на тому, що надати
фіскальний чек він не має можливості з
тих причин, що він є державною науковою
установою, фінансування якої
здійснюється за рахунок державних
коштів, і що проводити бюджетним
установам проплати у готівковій формі
заборонено.

Також позивачем як у позовній заяві,
так і під час судових засідань
неодноразово повідомлялось про те, що з
відповідачем було укладено десять
договорів і саме після направлення на
адресу відповідача претензії № 1/1-839
від 21.05.2012 останній сплатив
заборгованість по п'яти з вказаних
договорів.

Ухвалою від 22.05.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Пашкіна С. А., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Державної наукової установи
«Український науково-дослідний
інститут прогнозування та
випробування техніки і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Підчас розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив та просив залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

16.12.2011 позивач як виконавець та
відповідач як замовник уклали договір
№ 22-11-192 (далі Договір 1), відповідно до
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати послуги по
забезпеченню харчуванням та
проживанням слухачів курсів
підвищення кваліфікації за програмою
2801130 «Підготовка, перепідготовка та
підвищення кваліфікації робітничих
кадрів АПК».

Пунктом 2.1 Договору 1 сторонами
погоджено перелік та обсяг послуг, які
позивач має надати відповідачу за
Договором 1.

Згідно з п. 3.2 Договору 1 вартість
Договору 1 становить 26 360 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору 1 по
завершенню робіт позивач надає
відповідачу акт здачі-приймання робіт.
У випадку, якщо відповідач протягом 3-х
календарних днів не повернув позивачу
підписаний зі свого боку акт надання
послуг та не надав позивачу письмового
обґрунтування зауважень до наданих
послуг, такий акт, підписаний лише
позивачем, вважається дійсним. Сторони
встановили, що у разі, якщо відповідач
не надав позивачу протягом 3-х
календарних днів письмового
обґрунтування відмови підписати акт
надання послуг, такий акт, підписаний
тільки позивачем, є належним доказом
належного виконання позивачем всього
обсягу наданих послуг, зазначених в
цьому Акті.

30.12.2011 сторони підписали акт здачі
приймання виконаних робіт (послуг) по
Договору 1, яким встановили, що позивач
своєчасно надав, а відповідач прийняв
послуги відповідно з Договором 1.
Вартість наданих послуг складає 26 360
грн.

Згідно з п. 6.1 Договору 1 він набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до завершення
взаєморозрахунків між сторонами.

24.02.2012 позивач як виконавець та
відповідач як замовник уклали договір
№ 22-12-30 (далі Договір 2), відповідно до
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати послуги по
забезпеченню харчуванням та
проживанням слухачів курсів
підвищення кваліфікації за програмою
2801130 «Підготовка, перепідготовка та
підвищення кваліфікації робітничих
кадрів АПК».

Пунктом 2.1 Договору 2 сторонами
погоджено перелік та обсяг послуг, які
позивач має надати відповідачу за
Договором 2.

Згідно з п. 3.2 Договору 2 вартість
Договору 2 становить 14 520 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору 2 по
завершенню робіт позивач надає
відповідачу акт здачі-приймання робіт.
У випадку, якщо відповідач протягом 3-х
календарних днів не повернув позивачу
підписаний зі свого боку акт надання
послуг та не надав позивачу письмового
обґрунтування зауважень до наданих
послуг, такий акт, підписаний лише
позивачем, вважається дійсним. Сторони
встановили, що у разі, якщо відповідач
не надав позивачу протягом 3-х
календарних днів письмового
обґрунтування відмови підписати акт
надання послуг, такий акт, підписаний
тільки позивачем, є належним доказом
належного виконання позивачем всього
обсягу наданих послуг, зазначених в
цьому Акті.

28.04.2012 сторони підписали акт здачі
приймання виконаних робіт (послуг) по
Договору 2, яким встановили, що позивач
своєчасно надав, а відповідач прийняв
послуги відповідно з Договором 2.
Вартість наданих послуг складає 14 520
грн.

Згідно з п. 6.1 Договору 2 він набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до завершення
взаєморозрахунків між сторонами.

07.03.2012 позивач як виконавець та
відповідач як замовник уклали договір
№ 22-12-33 (далі Договір 3), відповідно до
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати послуги по
забезпеченню харчуванням та
проживанням слухачів курсів
підвищення кваліфікації за програмою
2801130 «Підготовка, перепідготовка та
підвищення кваліфікації робітничих
кадрів АПК».

Пунктом 2.1 Договору 3 сторонами
погоджено перелік та обсяг послуг, які
позивач має надати відповідачу за
Договором 3.

Згідно з п. 3.2 Договору 3 вартість
Договору 3 становить 14 520 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору 3 по
завершенню робіт позивач надає
відповідачу акт здачі-приймання робіт.
У випадку, якщо відповідач протягом 3-х
календарних днів не повернув позивачу
підписаний зі свого боку акт надання
послуг та не надав позивачу письмового
обґрунтування зауважень до наданих
послуг, такий акт, підписаний лише
позивачем, вважається дійсним. Сторони
встановили, що у разі, якщо відповідач
не надав позивачу протягом 3-х
календарних днів письмового
обґрунтування відмови підписати акт
надання послуг, такий акт, підписаний
тільки позивачем, є належним доказом
належного виконання позивачем всього
обсягу наданих послуг, зазначених в
цьому Акті.

28.04.2012 сторони підписали акт здачі
приймання виконаних робіт (послуг) по
Договору 3, яким встановили, що позивач
своєчасно надав, а відповідач прийняв
послуги відповідно з Договором 3.
Вартість наданих послуг складає 14 520
грн.

Згідно з п. 6.1 Договору 3 він набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до завершення
взаєморозрахунків між сторонами.

14.03.2012 позивач як виконавець та
відповідач як замовник уклали договір
№ 22-12-42 (далі Договір 4), відповідно до
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати послуги по
забезпеченню харчуванням та
проживанням слухачів курсів
підвищення кваліфікації за програмою
2801130 «Підготовка, перепідготовка та
підвищення кваліфікації робітничих
кадрів АПК».

Пунктом 2.1 Договору 4 сторонами
погоджено перелік та обсяг послуг, які
позивач має надати відповідачу за
Договором 4.

Згідно з п. 3.2 Договору 4 вартість
Договору 4 становить 11 510 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору 4 по
завершенню робіт позивач надає
відповідачу акт здачі-приймання робіт.
У випадку, якщо відповідач протягом 3-х
календарних днів не повернув позивачу
підписаний зі свого боку акт надання
послуг та не надав позивачу письмового
обґрунтування зауважень до наданих
послуг, такий акт, підписаний лише
позивачем, вважається дійсним. Сторони
встановили, що у разі, якщо відповідач
не надав позивачу протягом 3-х
календарних днів письмового
обґрунтування відмови підписати акт
надання послуг, такий акт, підписаний
тільки позивачем, є належним доказом
належного виконання позивачем всього
обсягу наданих послуг, зазначених в
цьому Акті.

28.04.2012 сторони підписали акт здачі
приймання виконаних робіт (послуг) по
Договору 4, яким встановили, що позивач
своєчасно надав, а відповідач прийняв
послуги відповідно з Договором 4.
Вартість наданих послуг складає 11 510
грн.

Згідно з п. 6.1 Договору 4 він набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до завершення
взаєморозрахунків між сторонами.

23.03.2012 позивач як виконавець та
відповідач як замовник уклали договір
№ 22-12-45 (далі Договір 5), відповідно до
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати послуги по
забезпеченню харчуванням та
проживанням слухачів курсів
підвищення кваліфікації за програмою
2801130 «Підготовка, перепідготовка та
підвищення кваліфікації робітничих
кадрів АПК».

Пунктом 2.1 Договору 5 сторонами
погоджено перелік та обсяг послуг, які
позивач має надати відповідачу за
Договором 5.

Згідно з п. 3.2 Договору 5 вартість
Договору 5 становить 14 520 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору 5 по
завершенню робіт позивач надає
відповідачу акт здачі-приймання робіт.
У випадку, якщо відповідач протягом 3-х
календарних днів не повернув позивачу
підписаний зі свого боку акт надання
послуг та не надав позивачу письмового
обґрунтування зауважень до наданих
послуг, такий акт, підписаний лише
позивачем, вважається дійсним. Сторони
встановили, що у разі, якщо відповідач
не надав позивачу протягом 3-х
календарних днів письмового
обґрунтування відмови підписати акт
надання послуг, такий акт, підписаний
тільки позивачем, є належним доказом
належного виконання позивачем всього
обсягу наданих послуг, зазначених в
цьому Акті.

28.04.2012 сторони підписали акт здачі
приймання виконаних робіт (послуг) по
Договору 5, яким встановили, що позивач
своєчасно надав, а відповідач прийняв
послуги відповідно з Договором 5.
Вартість наданих послуг складає 14 520
грн.

Згідно з п. 6.1 Договору 5 він набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до завершення
взаєморозрахунків між сторонами.

Загальна вартість послуг, які позивач
надав відповідачу за Договором 1,
Договором 2, Договором 3, Договором 4 та
Договором 5, становить 81 430 грн. (26 360+14
520+14 520+11 510+14 520), про що сторонами
підписано відповідні обумовлені
договорами акти здачі-приймання робіт.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг, до яких
за своєю правовою природою відноситься
Договір, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 2.2.4 Договору 1 встановлено, що
відповідач має зобов'язання оплатити
фактично надані послуги згідно
рахунку-фактури та акту
задавання-приймання наданих послуг.

Відповідно до п. 3.4 Договору 1 оплата
проводиться на підставі виставленого
рахунку-фактури та акту
здавання-приймання відповідно обліку
фактично наданих послуг.

Відповідно до пунктів 2.2.4 Договору 2,
Договору 3, Договору 4 та Договору 5
відповідач прийняв на себе
зобов'язання оплатити фактично надані
послуги згідно рахунку-фактури та
підписати акт здавання-приймання
наданих послуг.

Згідно з пунктами 3.4 Договору 2,
Договору 3, Договору 4 та Договору 5
оплата проводиться на підставі
виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Враховуючи, що умовами спірних
договорів сторони не встановили строки
виконання відповідачем своїх
обов'язків по оплаті отриманих за
вказаними договорами послуг, такі
строки мають обраховуватись, виходячи
з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
неодноразово звертався до відповідача
з вимогами щодо оплати спірних послуг,
які були викладені в:

- претензії про сплату заборгованості
№ 1/1-390 від 21.05.2012 з доказами направлення
її відповідачеві (повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відміткою про отримання відповідачем
28.05.2012) (а.с. 22, 23, 26);

- листі про погашення заборгованості №
1/1-839 від 05.10.2012 (а. с. 24-25) з доказами
направлення його відповідачеві
(повідомлення про вручення поштового
відправлення з відміткою про
отримання відповідачем 16.10.2012 (а.с. 101);

- претензії про сплату заборгованості
№ 1/2-439 від 03.07.2013 з доказами направлення
її відповідачеві (рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення з відміткою відповідача
про отримання 10.07.2013) (а.с. 102-105).

В матеріалах справи відсутні докази
оплати відповідачем спірних послуг,
наданих за Договором 1, Договором 2,
Договором 3, Договором 4 та Договором 5,
на загальну суму 81 430 грн. Факт неоплати
відповідачем вказаних послуг ним не
заперечується.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що умовами спірних договорів
строк оплати не встановлений, проте
вказано, що оплата здійснюється на
підставі рахунку-фактури, в той час як
позивачем належних та допустимих
доказів направлення відповідачеві
рахунків-фактур на оплату спірних
послуг суду на надано, а тому підстав
для їх оплати у останнього не було.

Колегія суддів вважає зазначену
позицію суду першої інстанції
помилковою з огляду на таке.

Як вбачається з умов спірних договорів,
наявність чи відсутність
рахунку-фактури не звільняє
відповідача від обов'язку сплатити за
надані послуги по забезпеченню
харчуванням та проживанням.

Так, предметом спірних договорів є
послуги позивача по забезпеченню
харчуванням та проживанням, за які
відповідач повинен здійснити оплату.

Документами, які підтверджують як факт
виконання позивачем зобов'язання з
надання послуг за договорами, так і
факт виникнення у відповідача
зобов'язання ці послуги оплатити, є
акти здачі-приймання робіт, які
сторонами належним чином оформлені та
підписані без зауважень.

Саме ці документи є первинними
бухгалтерськими документами, які
засвідчують здійснення господарської
операції і містять інформацію як про
обсяги, так і про вартість наданих
послуг.

Рахунок-фактура є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунку-фактури не є
відкладальною умовою у розумінні
статті 212 ЦК України, оскільки не є
обумовленою сторонами обставиною, щодо
якої невідомо, настане вона чи ні.
Невиставлення рахунку-фактури не можна
вважати і простроченням кредитора в
розумінні статті 613 ЦК України.

Таку правову позицію висловлено
Верховним Судом України в постанові
від 29.09.2009 у справі № 37/405.

У вищезгаданих претензіях № 1/1-390 від
21.05.2012 та № 1/2-439 від 03.07.2013 позивачем
повідомлено відповідачу реквізити для
перерахування коштів, які збігаються з
реквізитами спірних договорів і актив
до них, тобто матеріалами справи
підтверджується обізнаність
відповідача, за якими саме реквізитами
йому слід було перераховувати кошти в
оплату за надані позивачем послуги.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що відповідач був
зобов'язаний виконати свій обов'язок за
спірними договорами та оплатити
надані позивачем послуги після
одержання претензії і у разі
відсутності рахунків-фактур,
враховуючи, що сам факт надання
позивачем спірних послуг відповідач не
заперечує.

Щодо посилань відповідача на
проведення взаємозаліку зустрічних
однорідних вимог, викладених у відзиві
на позовну заяву (а.с. 46-48), слід
зазначити таке.

Як слідує з заяви про зарахування
зустрічних позовних вимог від 04.03.2014 №
130 юр-261/2014, відповідач вважає, що
взаємно зарахованими мають бути спірні
зобов'язання відповідача перед
позивачем в сумі 66 710,90 грн. (із 81 430 грн.)
і грошові зобов'язання позивача перед
відповідачем в сумі 66 710,90 грн., які
складаються з основного боргу в сумі 58
624 грн. за договором сторін про надання
послуг № КО-ЛВ-19/2013, пені в сумі 3 236,37
грн., штрафу в сумі 4 103,68 грн. та 3 % річних
в сумі 746,85 грн.

Проте 29.05.2014 позивач в повному обсязі
сплатив відповідачу 58 624 грн. основного
боргу за договором № КО-ЛВ-19/2013, що
підтверджується належним чином
засвідченою копією платіжного
доручення № 55 від 04.02.2014 (оплачено
29.05.2014).

На дату прийняття цієї постанови в
матеріалах справи відсутні докази
повернення відповідачем позивачу
вказаних коштів, що свідчить про
фактичне непроведенням ним заліку
зустрічних однорідних вимог на суму 58
624 грн.

Щодо зарахування як зустрічних
однорідних вимог пені в сумі 3 236,37 грн.
та штрафу в сумі 4 103,68 грн. слід
зазначити таке.

Статтею 601 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 203
Господарському кодексі України, згідно
з якою господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

З вказаних правових норм, враховуючи,
що зарахування зустрічних вимог може
здійснюватись за заявою однієї із
сторін, випливає, що заявлені до
зарахування грошові вимоги мають
визнаватись іншою стороною або носити
безсумнівний характер.

Наприклад, сторони досягли згоди щодо
заміни зобов'язання боржника за
господарським договором, в тому числі й
щодо сплати пені, штрафу, неустойки,
шляхом укладення відповідного
договору, де зобов'язання боржника
сплатити пеню, штраф, неустойку є
предметом договору, і сума пені, штрафу,
неустойки визначена сторонами як
грошове зобов'язання боржника за
укладеним договором. Тобто, відбулася
заміна первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація) у порядку статті 604 ЦК України.

Або стягнення суми пені, штрафу,
неустойки присуджено рішенням
господарського суду, яке набрало
законної сили, в тому числі, якщо на
виконання такого судового рішення
порушене відповідне виконавче
провадження.»

В даному випадку такі умови відсутні, а
для встановлення безсумнівності вимог
позивача про зарахування пені і штрафу
в порядку ст. 601 ЦК України слід
дослідити взаємовідносини сторін за
договором про надання послуг №
КО-ЛВ-19/2013 від 09.07.2013, які не є предметом
розгляду у цій справі.

Отже, підстави для проведення
взаємозаліку щодо пені в сумі 3 236,37 грн.
та штрафу в сумі 4 103,68 грн., про що заявив
відповідач, відсутні.

Таким чином, матеріалами справи
встановлено, що відповідач має
заборгованість перед позивачем за
послуги, надані за Договором 1,
Договором 2, Договором 3, Договором 4 та
Договором 5, на загальну суму 81 430 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача в оплату
наданих відповідачу за Договором 1,
Договором 2, Договором 3, Договором 4 та
Договором 5 послуг на загальну суму 81 430
грн. є законними і підлягають
задоволенню Рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню.

При цьому колегія суддів звертає увагу
відповідача на те, що відповідно до
статті 3 Цивільного Кодексу України
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність, а отже,
виходячи з принципу справедливості та
добросовісності, відповідач, отримавши
від позивача спірні послуги, мав вжити
заходів для виконання свого
договірного зобов'язання по їх оплаті,
оскільки послуги не були позивачем
відповідачу надані без оплати, і
відповідач мав певні обов'язки перед
особою, яка йому їх надала.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 2 670,45 грн.
слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як слідує з наданого позивачем підчас
апеляційного перегляду розрахунку, 3 %
річних він розраховує за період з 29.10.2012
по 01.11.2013, що є правомірним.

Втім, у вказаному розрахунку позивачем
допущено помилку при визначенні
кількості днів в період з 01.01.2013 по
01.11.2013, оскільки вказаний проміжок часу
складається не з 335 днів, як зазначено
позивачем, а з 305.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних підлягають частковому
задоволенню за уточненим розрахунком
суду з врахуванням меж періоду,
заявленого до стягнення, в сумі 2 469,67
грн. Рішення суду першої інстанції в
цій частини підлягає скасуванню.

81 430/100*3/365*369=2 469,67

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оспореного рішення судом першої
інстанції мале місце неповне
дослідження та недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які
місцевий господарський суд визнав
встановленими, тому рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 у справі № 910/2270/14 підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення, згідно з яким позов
задовольняється частково, стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає основний борг в сумі 81 430 грн., 3
% річних в сумі 2 469,67 грн., в решті позову
відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, апеляційна скарга
Державної наукової установи
«Український науково-дослідний
інститут прогнозування та
випробування техніки і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» підлягає
частковому задоволенню.

Щодо витрат по справі судового збору
слід зазначити таке.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 49 ГПК України,
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Враховуючи, що в даному випадку спір
виник внаслідок неправомірних дій
відповідача по несвоєчасній оплаті
наданих позивачем за спірними
договорами послуг, колегія суддів,
користуючись правом, наданим їй ч. 2 ст.
49 ГПК України, покладає на відповідача
всі судові витрати по справі, а саме:
судовий збір позивача за звернення до
суду з цим позовом та за подачу
апеляційної скарги, зменшений на суму
збору щодо вимог про стягнення 3%
річних, в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної наукової
установи «Український
науково-дослідний інститут
прогнозування та випробування техніки
і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» на рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 у справі № 910/2270/14 задовольнити
частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 у справі № 910/2270/14
скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДПЗКУ-МТС» (01024, м.
Київ, вул. Лютеранська, 15, літ.А, н/п 17,
ідентифікаційний код 37702357) на користь
Державної наукової установи
«Український науково-дослідний
інститут прогнозування та
випробування техніки і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» (08654,
Київська область, Васильківський
район, смт. Дослідницьке, вул.
Інженерна, 5, ідентифікаційний код 04604309)
основний борг в сумі 81 430 (вісімдесят
одна тисяча чотириста тридцять) грн., 3 %
річних в сумі 2 469 (дві тисячі чотириста
шістдесят дев'ять) грн. 67 коп. та витрати
по сплаті судового збору в сумі 1 822
(одна тисяча вісімсот двадцять дві) грн.
64 коп.

5. В решті позову відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДПЗКУ-МТС» (01024, м.
Київ, вул. Лютеранська, 15, літ.А, н/п 17,
ідентифікаційний код 37702357) на користь
Державної наукової установи
«Український науково-дослідний
інститут прогнозування та
випробування техніки і технологій для
сільськогосподарського виробництва
імені Леоніда Погорілого» (08654,
Київська область, Васильківський
район, смт. Дослідницьке, вул.
Інженерна, 5, ідентифікаційний код 04604309)
витрати по сплаті судового збору за
подачу апеляційної скарги в сумі 911
(дев'ятсот одинадцять) грн. 32 коп.

8. Видачу наказів на виконання цієї
постанови доручити Господарському
суду міста Києва.

9. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/2270/14.

Повний текст постанови складено:
17.07.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло