ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" липня 2014 р.Справа № 916/2165/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ";

до відповідача: Одеської залізниці в
особі Служби електропостачання
Одеської залізниці;

про визнання недійсними окремих
положень договору

Суддя Горячук Н.О.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: за дов. Кіташевський
Д.А.;

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ"
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до
відповідача Одеської залізниці в особі
Служби електропостачання Одеської
залізниці про визнання недійсним
положення п.5.2.3. договору на охорону
№ОД/Е-14-70-НЮ від 24.02.2014р., укладеного між
ДП "Одеська залізниця" в особі Служби
електропостачання Одеської залізниці
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ", а
договір таким, що не припинив дію.

Позивач звернувся до суду з
клопотанням про відкладення розгляду
справи у зв'язку із присутністю у
другому засіданні.

Судом в задоволенні клопотання
відмовлене, оскільки воно не
підтверджене належними доказами.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне:

24.02.2014р. між Одеською залізницею в особі
начальника Служби електропостачання
Одеської залізниці Сажина А.Г., діючого
на підставі довіреності №188 від 02.01.2014р.
(відповідач, Замовник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"ФОРПОСТ-ОБЕРІГ" в особі директора
Веретенника А.В., діючого на підставі
Статуту та ліцензії МВС України від
07.12.2010р. серії АГ №505077, укладено договір
на охорону (далі договір) за яким
Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується в термін з 24.02.2014р. по
31.12.2014р. забезпечити охорону території
підпорядкованих структурних
підрозділів служби електропостачання
Одеської залізниці, відповідно до
Переліку об'єктів, що підлягають
охороні (Додаток №1), що є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п.п. 3.1. - 3.5. договору ціна
на послуги з охорони об'єктів та
території встановлюється в
національній валюті. Вартість послуг
Виконавця складає в місяць: 30 днів -
217382,40грн. у тому числі 36230,40грн. ПДВ, 31
день - 224628,48грн. у тому числі 37438,08грн.
ПДВ. Замовник сплачує послуги
Виконавця протягом 42 банківських днів
з дати підписання актів виконаних
робіт за фактично відпрацьовані
години, які від імені Замовника мають
право підписувати начальники
дистанцій електропостачання, на
балансі яких знаходяться об'єкти
охорони. Вартість акцептованої
пропозиції Виконавця з 19.02.2014р. по
31.12.2014р. складає 2289761,28грн. У зв'язку із
набранням чинності договору з 24.02.2014р.
загальна вартість послуг на період
надання послуг з 24.02.2014р. по 31.12.2014р.
складає 2253530,88грн. у тому числі 375588,48грн.
20% ПДВ.

Договір діє з моменту підписання по 31
грудня 2014р.

30.04.2014р. відповідач звернувся до
позивача з листом №Е-16/1392 в якому
повідомив про припинення дії договору
від 24.02.2014р.

13.05.2014р. за вих.№290 позивач надав
відповідачу відповідь стосовно
припинення дії договору та зазначив, що
відповідно до п.9.2. договору умови
договору не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків передбачених частинами
5,6 ст. 40 Закону України „Про здійснення
державних закупівель".

Позивач, посилаючись на положення
Постанови Кабінету Міністрів №7 від
11.01.1994р. „Про затвердження Положення
про відомчу воєнізовану охорону на
залізничному транспорті" та ст.40 Закону
України „Про здійснення державних
закупівель" стверджує, що п.5.2.3.
договору яким передбачено, що у випадку
припинення необхідності в
користуванні послугами Виконавця,
Замовник має право достроково
припинити дію договору, письмово
повідомивши про це Виконавця на менш
ніж за 30 календарних днів, суперечить
вимогам діючого законодавства.

Позивач стверджує, що відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№999 від 03.11.2010р. „Про визначення
критеріїв віднесення об'єктів
державної власності до таких, що мають
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави" ДП „Одеська
залізниця" є державним об'єктом
стратегічного значення з особливим
режимом безпеки для забезпечення якого
залучено значну кількість фахівців,
охоронних та воєнізованих структур,
яке станом на теперішній час є
функціонуючим підприємством, яке не
оголошене банкрутом на не ліквідоване.

Позивач стверджує, що в пропозиції
конкурсних торгів термін надання
послуг встановлено з 24.02.2014р. по 31.12.2014р.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що
умови договору не можуть змінюватися
сторонами у повному обсязі крім
випадків, передбачених частинами 5,6 ст.
40 Закону України „Про здійснення
державних закупівель".

Позивач просить визнати недійсним
положення п.5.2.3. договору на охорону
№ОД/Е-14-70-НЮ від 24.02.2014р., укладеного між
ДП "Одеська залізниця" в особі Служби
електропостачання Одеської залізниці
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ", а
договір таким, що не припинив дію.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує та вважає, що посилання
позивача на положення Постанови КМУ
від 11.01.1994 №7 „Про затвердження
Положення про відомчу воєнізовану
охорону на залізничному транспорті", в
якому є нібито положення про те, що
охорона об'єктів і вантажів може
здійснюватися відповідно до укладених
договорів з підприємствами та
організаціями, що не входять до складу
залізничного транспорту, є хибним.
Пунктами 2, 5 даного положення
закріплене право підрозділів відомчої
охорони відповідно до укладених
договорів з підприємствами та
організаціями, які не входять до складу
залізничного транспорту, здійснювати
охорону об'єктів і вантажів, проводити
пожежно-профілактичні обстеження,
здійснювати технічне обслуговування
первинних засобів пожежегасіння та
пожежної техніки, проводити навчання з
пожежно-технічного мінімуму, надавати
консультації з питань пожежної
безпеки, виконувати роботи з монтажу і
технічного обслуговування засобів
охорони, пожежної сигналізації,
пожежегасіння та інше, а не стосується
організації охорони об'єктів
залізниці.

Крім того відповідач зазначає, що
посилання позивача на те, що залізниця
є державним об'єктом стратегічного
значення з особливим режимом безпеки,
як на підставу неможливості розірвання
договору не містить правового
підгрунття, оскільки положення
укладеного договору на охорону не
містять умов, щодо необхідності сторін
пояснення причин розірвання договору.

Організація, визначення засобів
охорони будь-яких об'єктів залізниці є
виключним правом залізниці.

Щодо посилань позивача на п.9.2.
договору, яким передбачено, що умови
договору не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків, передбачених частинами
5,6 ст.40 Закону України „Про здійснення
державних закупівель", відповідач
вказує на те, що умови договору не
змінюються, а тільки одна зі сторін
реалізує своє право на дострокове
розірвання договору, що є один із
випадків припинення договору.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству(ст. 179
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

З матеріалів справи вбачається, що
24.02.2014р. між позивачем та відповідачем
укладено договір на охорону, за яким
відповідач доручив, а позивач
зобов'язався в термін з 24.02.2014р. по
31.12.2014р. забезпечити охорону території
підпорядкованих структурних
підрозділів служби електропостачання
Одеської залізниці, відповідно до
Переліку об'єктів, що підлягають
охороні (Додаток №1), що є невід'ємною
частиною договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що п.5.2.3. договору
суперечить приписам ст. 40 Закону
України „Про здійснення державних
закупівель".

З матеріалів справи не вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
пропозиціями про зміну п.5.2.3. договору.

Посилання позивача на положення
Постанови КМУ від 11.01.1994 №7 „Про
затвердження Положення про відомчу
воєнізовану охорону на залізничному
транспорті" судом до уваги не
приймається оскільки п.п.2,5 даного
положення закріплюють право
підрозділів відомчої охорони
відповідно до укладених договорів з
підприємствами та організаціями, які
не входять до складу залізничного
транспорту, здійснювати охорону
об'єктів і вантажів, проводити
пожежно-профілактичні обстеження,
здійснювати технічне обслуговування
первинних засобів пожежегасіння та
пожежної техніки, проводити навчання з
пожежно-технічного мінімуму, надавати
консультації з питань пожежної
безпеки, виконувати роботи з монтажу і
технічного обслуговування засобів
охорони, пожежної сигналізації,
пожежегасіння та інше, а не стосується
організації охорони об'єктів
залізниці.

Твердження позивача про те, що
залізниця є державним об'єктом
стратегічного значення з особливим
режимом безпеки, як на підставу
неможливості розірвання договору
судом до уваги не приймається, оскільки
положення укладеного договору на
охорону не містять умов, щодо
необхідності сторін пояснення причин
розірвання договору.

Посилання позивача на п.9.2. договору про
зміну умов договору, суд не приймає до
уваги, оскільки умови договору не
змінюються, а одна зі сторін реалізує
своє право на дострокове розірвання
договору, що є одним із випадків
припинення договору.

Стосовно посилань позивача на понесені
витрати у зв'язку із виконанням
договору охорони слід зазначити, що
позивач вправі звернутися до суду за
захистом свого особистого майнового
права та інтересу.

Вимоги позивача щодо визнання договору
таким, що не припинив дію задоволенню
не підлягають виходячи з наступного.

Пунктом 5.2.3. договору передбачено, що у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами Виконавця,
замовник має право достроково
припинити дію договору, письмово
повідомивши про це Виконавця не менш
ніж за 30 календарних днів.

Відповідач відповідно до п.5.2.3.
договору звернувся до позивача з
листом про дострокове припинення
договору оскільки „припинено
необхідність в користуванні послугами
Виконавця".

Таким чином відповідач в рамках
діючого договору скористався правом
припинення договірних відносин.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Позивачем не доведено порушення
відповідачем його прав та охоронюваних
законом інтересів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ" не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Судові витрати покладаються на
позивача відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14.07.2014р.

Суддя
Горячук Н.О.