ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа № 926/591/14За
позовом державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця»

до відповідачів:

1. Чернівецької міської ради

2. фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

про визнання недійсними рішення та
договору купівлі-продажу земельної
ділянки

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Войцеховська Н. Я.,
довіреність від 01.01.2014 № НЮ-23;

від відповідача-1 - Баланецький О. Д.,
довіреність від 07.03.2014 № 01/02-18/220;

від відповідача-2 - ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ: Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» звернулося з
позовом до Чернівецької міської ради
та фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про визнання недійсними рішення
Чернівецької міської ради № 350 від
02.12.2003 та договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26.12.2003.

Позов мотивується тим, що при
проведенні інвентаризації земель
смуги відведення ДТГО «Львівська
залізниця» по відокремленому
підрозділу «Чернівецька дистанція
колії» було виявлено, що в межах
залізничної станції «Чернівці» та
смуги відведення залізниці на відстані
2 м. від колії розташована земельна
ділянка, яка надана у приватну
власність другому відповідачу згідно
рішення Чернівецької міської ради № 350
від 02.12.2003 на підставі якого було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 26.12.2003 площею 0,0593
га., в той час як ширина смуги
відведення залізниці в даному місці
становить 3,1 м. від осі колії. Також,
позивач стверджує, що дана земельна
ділянка знаходиться в смузі відведення
залізниці і відноситься до земель
залізничного транспорту та перебуває у
користуванні ДТГО «Львівська
залізниця», що підтверджується
положеннями Земельного кодексу
України, Закону України «Про
транспорт» та Закону України «Про
залізничний транспорт» якими
встановлено, що всі землі, під
залізничним полотном та його
облаштуванням, зі спорудами та ін., є
землями залізничного транспорту, тому
землями залізниці слід вважати всі
земельні ділянки, надані залізниці, а
не тільки земельні ділянки, які
прилягають виключно до залізничного
полотна. Також, згідно з матеріалами
знімання розробленими ДП
«Львівтранспроект» в 2010 році, ширина
смуги відведення в даному місці
становить 3,1 м. від осі колії. Окрім
того, таку ширину смуги відведення у
даному місці підтверджено ГОСТом 9238-83
«Габариты приближения строений и
подвижного состава железных дорог
колеи 1520 (1524)мм.», відповідно до яких
було збудовано залізничне полотно та
облаштовано смугу відведення
залізниці.

На думку позивача перший відповідач
при винесенні оскаржуваного рішення
порушив норми статті 84 Земельного
кодексу України, відповідно до якої не
можуть передаватися в комунальну та
приватну власність землі залізниці,
оскільки ширина смуги відведення
залізниці в цьому місці становить 3,1 м.
Крім того, при виготовленні другим
відповідачем проекту відведення
вказаної земельної ділянки її межі
повинні були погоджуватись із
позивачем, чого зроблено не було. Тому,
позивач просить визнати недійсним
рішення Чернівецької міської ради № 350
від 02.12.2003 в частині продажу земельної
ділянки площею 0,0593 га. другому
відповідачу та визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 26.12.2003.

Перший відповідач проти позову
заперечує з підстав, викладених у
письмовому відзиві на позовну заяву.
Крім того, просить суд застосувати
наслідки пропуску позивачем строків
позовної давності та відмовити у
задоволенні позову.

Згідно розпорядження від 12.06.2014 у
зв'язку з перебуванням судді Желіка Б.
Є. в щорічній відпустці справу до
розгляду передано судді Байталюку В. Д.

Ухвалою від 12.06.2014, у зв'язку з
необхідністю належного повідомлення
другого відповідача про час та дату
даного судового засідання, розгляд
справи відкладено на 26.06.2014.

У судовому засіданні 26.06.2014 оголошено
перерву до 09.07.2014.

08.07.2014 господарським судом
Чернівецької області отримано відзив
другого відповідача на позовну заяву, в
якому останній просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини у
справі, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Рішенням 17 сесії 24 скликання
Чернівецької міської ради від 02.12.2003 №
350 «Про продаж земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
для здійснення підприємницької
діяльності» (пункт 5) вирішено продати
підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,0593 га, що знаходиться на
АДРЕСА_1 для обслуговування будівлі.

Згідно з укладеним між відповідачами
договором купівлі-продажу від 26.12.2003
(посвідчений нотаріусом 26.12.2003 та
зареєстрований у реєстрі за № 14967),
зазначену вище земельну ділянку
продано другому відповідачу, право
власності якого на цю земельну ділянку
посвідчено державним актом на право
власності на земельну ділянку серія
«ЧВ» № 072123 (кадастровий номер
:65:003:0006).

Пунктом 12 розділу Х «Перехідних
положень» Земельного кодексу України
передбачено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до статті 68 Земельного
кодексу України, до земель
залізничного транспорту належать
землі смуг відведення залізниць під
залізничним полотном та його
облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Статтею 65 Земельного кодексу України
передбачено, що землями промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення
визнаються земельні ділянки, надані в
установленому порядку підприємствам,
установам та організаціям.

Згідно частини другої статті 4 Закону
України «Про залізничний транспорт»
від 04.07.1996, визначення територіальних
меж залізниць здійснюється за рішенням
Кабінету Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Як передбачено статтею 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час прийняття спірного рішення),
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до статті 123 Земельного
кодексу України, передача земельних
ділянок в користування передбачає
проходження певної процедури з
виготовлення проекту землеустрою (або
технічної документації у разі надання
у користування земельної ділянки, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення), його погодження
компетентними органами тощо, що в
подальшому є підставою для прийняття
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування з цього
питання.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

У відповідності до статті 126 Земельного
кодексу України, право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Форми державних актів на
право власності на земельну ділянку,
право постійного користування
земельною ділянкою затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Судом в процесі розгляду справи
встановлено, що позивач як на день
вирішення спору, так як і на момент
прийняття відповідачем спірного
рішення про продаж земельної ділянки
та укладення договору купівлі-продажу,
своє право користування спірною
земельною ділянкою належними доказами
не довів.

Відповідно до частини першої статті 21
Цивільного кодексу України, суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до роз'яснень президії
Вищого арбітражного суду України №
02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Враховуючи, що спірне рішення прийнято
Чернівецькою міською радою у
відповідності до вимог чинного на
момент його прийняття законодавства
України та беручи до уваги той факт, що
позивачем не доведено порушення його
прав на спірну земельну ділянку, у
задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судом не беруться до уваги
посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності.

Керуючись статтями 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.07.2014.

Суддя
В. Байталюк