ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2014 р.
Справа № 904/2885/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О. при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л",
м.Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІК", м.Трускавець
Львівська область

про стягнення 138 715,62 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - адвокат
(свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від
20.02.2008р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю "Импекс Л"
до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІК" про стягнення
151 474,11 грн., з яких 148 431,77 грн.
основний борг, 560,26 грн. 3 % річних та
2 482,08 грн. пеня. Згідно заяви про
зменшення позовних вимог (вх.№333344/14 від
01.07.2014р.) до стягнення заявлено 141 757,96
грн.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 30.04.2014р.
справу №904/2885/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Импекс Л»,
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» про стягнення
151 474,11 грн. направлено за підсудністю до
господарського суду Львівської
області.

Ухвалою суду від 15.05.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 11.06.2014р.

Ухвалою суду від 11.06.2014р. розгляд справи
було відкладено на 25.06.2014р. на підставі
поданого відповідачем клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 25.06.2014р. розгляд справи
було відкладено на 14.07.2014р. у зв"язку з
намірами відповідача до укладення
мирової угоди з позивачем та для
уточнення суми позову.

Представник позивача подав заяву про
уточнення розміру позовних вимог
(вх.№3541/14 від 14.07.2014р.), згідно якої
просить стягнути з відповідача лише
суму основного боргу за поставлений
товар в розмірі 138 715,62 грн. без
нарахування пені та 3% річних. Крім того
у заяві про уточнення позовних вимог
позивач просить суд стягнути з
відповідача 15 147,00 грн.
витрат за послуги адвоката.

В судовому засіданні представник
позивача просив позов, згідно заяви про
уточнення позовних вимог задоволити
повністю, стягнути з відповідача 138 715,62
грн. основного боргу, 2 774,31 грн. судового
збору та 15 147,00 грн. витрат за послуги
адвоката.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, подав клопотання (вх.№30268/14
від 14.07.2014р.), в якому просить суд
відкласти розгляд справи до моменту
надання відповіді на оферту укладання
мирової угоди позивачем.

Представник позивача заперечив проти
клопотання відповідача посилаючись на
те, мирова угода між сторонами на
запропонованих відповідачем умовах
укладена не буде. Крім того, зазначив,
що положення Цивільного кодексу
України щодо порядку укладення
договорів зокрема, оферти та акцепту,
не поширюється на порядок укладення
мирової угоди. При цьому представник
позивача наголосив на тому, що вказане
ним узгоджується з позицією Вищого
господарського суду України.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду спору, суд
дійшов висновку відсутності підстав
для його задоволення з огляду на
наступне.

Відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, в той час
матеріалів справи є достатньо для
вирішення спору по суті.

Дії представника відповідача
спрямовані на умисне затягування
судового процесу, що порушує права
позивача та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

Згідно ч.3 ст.22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відкладення розгляду справи при
належному повідомленні сторін є правом
суду, а не його обов'язком.

З огляду на вищезазначене та зважаючи
на обмеження суду при розгляді спору
встановленим ст.69 ГПК України строком,
відсутність домовленості сторін про
укладення мирової угоди, суд не вбачає
підстав для задоволення клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст.75
ГПК України при відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд,-

встановив:

03.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "МІК"
(покупець) було укладено договір
поставки №03/01 (надалі - договір),
відповідно до умов якого постачальник
постачає та передає у власність ТзОВ
"МІК", а ТзОВ "МІК" приймає та оплачує
товари згідно з замовленнями ТзОВ "МІК"
та товарно-транспортною документацією,
які складають невід'ємну частину цього
договору.

Згідно п.3.1. договору ТзОВ "МІК" за умови
виконання постачальником всіх вимог
даного договору, зокрема п.2.8. та з
врахуванням положень п.2.2. даного
договору здійснює оплату вартості
товару вказаної у відповідному
рахунку-фактурі (видатковій накладній)
протягом 21 календарного дня. Платіжне
зобов'язання вважається виконаним ТзОВ
"МІК" після списання коштів з його
банківського рахунку.

Позивач свої зобов'язання по договору
виконав повністю, поставив відповідачу
за період з 11.10.2013р. по 10.06.2014р. товар на
загальну суму 278 493,22 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконував в повному обсязі, частково
сплативши заборгованість, внаслідок
чого станом на 25.04.2014р. основний борг
складав 148 431,77 грн.

Після порушення провадження у справі
відповідач продовжив частково
оплачувати борг, у зв"язку з чим
представником позивача було подано дві
заяви про зменшення позовних вимог
(вх.№3344/14 від 01.07.2014р. та вх.№3541/14 від
14.07.2014р.).

Отже, згідно останньої заяви про
уточнення позовних вимог (вх.№3541/14 від
14.07.2014р.), прийнятої судом до розгляду
яка фактично є заявою про зменшення
позовних вимог до стягнення заявлено 138
715,62 грн. основного боргу та 15 147,00 грн.
витрат за послуги адвоката.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст.265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Позивач свої зобов'язання по договору
виконав повністю, поставив відповідачу
за період з 11.10.2013р. по 10.06.2014р. товар на
загальну суму 278 493,22 грн.

Факт поставки підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними за період з
11.10.2013р. по 10.06.2014р. на загальну суму 278
493,22 грн.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

За умовами п.3.1. договору ТзОВ "МІК" за
умови виконання постачальником всіх
вимог даного договору, зокрема п.2.8. та з
врахуванням положень п.2.2. даного
договору здійснює оплату вартості
товару вказаної у відповідному
рахунку-фактурі (видатковій накладній)
протягом 21 календарних днів. Платіжне
зобов'язання вважається виконаним ТзОВ
"МІК" після списання коштів з його
банківського рахунку.

Проте, відповідач свої зобов'язання не
виконував в повному обсязі та
своєчасно, частково сплачував
заборгованість, що підтверджується
банківськими виписками за період з
03.10.2013р. по 23.06.2014р. про поступлення
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача.

Між сторонами було підписано акт
звірки взаєморозрахунків, згідно якого
сальдо станом на 31.03.2014р. становить 148
431,77 грн. на користь ТзОВ "Импекс Л".

Після порушення провадження у справі
відповідач продовжив частково
сплачувати борг, що підтверджується
банківськими виписками за період з
03.06.2014р. по 23.06.2014р., у зв"язку з чим
представником позивача подано дві
заяви про зменшення позовних вимог
(вх.№3344/14 від 01.07.2014р. та вх.№3541/14 від
14.07.2014р.).

Згідно останньої поданої заяви про
зменшення позовних вимог (вх.№3541/14 від
14.07.2014р.) позивач просить стягнути з
відповідача 138 715,62 грн. основного боргу
за поставлений товар.

У разі прийняття судом зміни позовних
вимог в сторону зменшення кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Відтак, станом на дату прийняття
рішення (14.07.2014р.) у відповідача існує
заборгованість в сумі 138 715,62 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення основного боргу в сумі 138 715,62
грн., згідно заяви про зменшення
позовних вимог (вх.№3541/14 від 14.07.2014р.) є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Суд, розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача витрат за
послуги адвоката в сумі 15 147,00 грн.,
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
21.04.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л" (замовник)
та Адвокатським об'єднанням
«Адвокатська компанія «А.З.ПАРТНЕРИ» в
особі керуючого партнера ОСОБА_6
(виконавець) було укладено договір
№115-0250 надання правової допомоги
(надалі - договір №115-0250).

Згідно п.2.1. договору №115-0250 виконавець
зобов'язувався надати замовнику
правову допомогу, замовник
зобов'язувався сплатити виконавцю
винагороду за надану правову допомогу
в господарській справі про стягнення
заборгованості з ТзОВ «МІК» в користь
замовника.

Положенням п.3.1. договору №115-0250
визначено, що в підтвердження факту
надання правової допомоги згідно цього
договору, сторони складають акт
виконаних робіт (надалі акт), який
підписується сторонами протягом 3-ох
днів з моменту отримання зазначеного
акту однією із сторін, підписаного
другою стороною. Акт виконаних робіт
готується виконавцем і надається або
надсилається замовнику. У випадку не
підписання замовником акту виконаних
робіт та відсутності письмової
обґрунтованої відмови від його
підписання протягом 3-ох днів з моменту
отримання цього акту, акт виконаних
робіт вважається таким, що підписаний
замовником на третій день після його
отримання від виконавця, а надані
послуги підлягають оплаті відповідно
до виставлених рахунків та умов цього
договору.

Згідно п.5.2. договору№115-0250 оплата
наданої правової допомоги
здійснюється протягом 3 (трьох) днів з
моменту отримання виставленого
рахунку та/або підписання акту наданих
послуг в готівковому або
безготівковому порядку в національній
валюті України.

Відповідно до п.5.1. договору за надання
правової допомоги відповідно до п.2.1.-2.2
цього договору замовник сплачує
виконавцю винагороду до винесення
судом рішення по справі, розмір якої
становить 10% від ціни позову, яка
вказується в позовній заяві. Сторони
домовились, що за надання правової
допомоги відповідно до п.2.3 цього
договору замовник сплачує виконавцю
винагороду, розмір якої становить
800,00грн. за одну юридичну годину та 400,00
грн. за одну технічну годину.

Згідно п.5.3. договору №115-0250 на оплату
наданих послуг по наданню правової
допомоги виставляються рахунки, в
деталізації яких окремо зазначаються
витрати виконавця (його працівників,
партнерів (членів), субвиконавців).
Вказані рахунки надаються разом з
актами виконаних робіт.

Представником позивача подано
письмове пояснення (вх.№30324/14 від
14.07.2014р.) щодо відсутності підписаного
між сторонами акту виконаних робіт, в
якому вказано, що акт виконаних робіт є
первинним бухгалтерським документом,
що фіксує факт здійснення операції і
згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» складається після
здійснення господарської операції, в
даному випадку, після надання правової
допомоги в суді першої інстанції, яка
завершується прийняттям рішення. Також
зазначає, що договором надання
правової допомоги (п.2.1., 2.2., п.3 та п.5.1.)
передбачено фіксовану оплату за
наданням правової допомоги в
господарській справі про стягнення
заборгованості з ТзОВ «МІК». Сума
величини передбачена в твердій
грошовій сумі (10% від ціни позову), що
відповідає вимогам ст.30 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність". Відповідно акт виконаних
робіт, на думку представника позивача,
має бути підписаний сторонами лише
після завершення справи в суді першої
інстанції. Крім того, представником
позивача долучено звіт про надані
послуги (виконану роботу) адвокатом
ОСОБА_3

Як зазначено у п.6.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу УІ
Господарського процесуального кодексу
України" від 21.03.2013р. № 7 із змінами та
доповненнями, витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

В підтвердження надання послуг
адвоката, представником позивача
надано платіжне доручення №1337 від
08.07.2014р., з якого вбачається, що
позивачем ТзОВ "Импекс Л" здійснено
оплату 15 147,00 грн. на розрахунковий
рахунок Адвокатського об'єднання
«Адвокатська компанія «А.З.ПАРТНЕРИ», з
призначенням платежу - оплата за
ведення господарської справи в
господарському суді з ТзОВ «МІК»
згідно з рахунком №316 від 08.07.2014р., також
надано сам рахунок №316 від 08.07.2014р. на
суму 15 147,00 грн.

Згідно позиції Вищого господарського
суду України викладеної у п.6.5.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
УІ Господарського процесуального
кодексу України", розподіл сум інших,
крім судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

При поданні позову ТзОВ "Імпекс Л" не
просило стягнути з відповідача
адвокатські послуги, представником у
судовому засіданні 11.06.2014р. був
громадянин ОСОБА_4, який діяв на
підставі довіреності від 05.05.2014р. та не
є адвокатом. Саме представником ОСОБА_4
подано заяву (вх.№ 25166/14 від 11.06.2014р.) про
розгляд справи у відсутності позивача,
ним же підписувались заяви про
зменшення позовних вимог.

Зважаючи на те, що адвокат ОСОБА_3
приймав участь лише у судовому
засіданні 14.07.2014р., підготував та подав
заяву про уточнення (зменшення)
позовних вимог (вх.№3541/14 від 14.07.2014р.),
враховуючи те, що справа не є складною,
враховуючи співрозмірність витрат до
наданих послуг, суд дійшов висновку
обмежити розмір адвокатських витрат,
які підлягають до стягнення з
відповідача до 1 387,15 грн.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору
підтверджується платіжним дорученням
№337 від 08.04.2014р. на суму 3 029,48 грн.

Позивач двічі подавав заяви про
зменшення позовних вимог.

Відповідно до останньої заяви про
зменшення позовних вимог (вх.№3541/14 від
14.07.2014р.) до стягнення заявлено 138 715,62
грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.7 вищевказаного
Закону у випадках, установлених
пунктом 1 частини першої цієї статті,
судовий збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Частиною другою ст.4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відтак позивачу, на підставі п.1 ч.1 ст.7
Закону України "Про судовий збір", слід
повернути 255,17 грн. судового збору, у
зв'язку із зменшенням суми позовних
вимог.

Згідно ст.49 ГПК України до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає судовий збір в сумі 2 774,31 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір", ст.ст.11, 526, 530, 549, 610, 611, 612,
625, 627-629, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 265 ГК
України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов, згідно заяви про зменшення
розміру позовних вимог, задоволити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІК" (82200, Львівська
область, м.Трускавець, вул.Стебницька,
буд.73; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л" (69037,
Запорізька область; м.Запоріжжя,
вул.Миру, буд.2; )
основний борг в сумі 138
715,62 грн., 2 774,31 грн. судового збору та 1
387,15,00 грн. витрат за послуги адвоката.

3. У задоволенні вимог про стягнення з
відповідача 13 759,85 грн. витрат за
послуги адвоката відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Ухвалою суду повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю "Импекс Л"
(69037, Запорізька область; м.Запоріжжя,
вул.Миру, буд.2; ) з
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 255,17 грн. у зв'язку із
поданням заяви про зменшенням суми
позовних вимог.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 21.07.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.