ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.Справа № 922/1958/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група", м.Київ до
Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія", м. Харків про стягнення
5169,83 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - Коваленка А.О.,
довіреність № 599 від 14.05.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2014року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Українська страхова група" (м.Київ)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Товариства з
додатковою відповідальністю
"Міжнародна страхова компанія" (м.
Харків) 5169,83 грн. страхового
відшкодування та 1827 грн. судового
збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що до позивача, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, що
страхувальник має до особи,
відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 травня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 03 червня 2014
року.

02 червня 2014 року представник
відповідача надав додаткові документи,
які долучені судом до матеріалів
справи, а також клопотання, в якому
просив суд відкласти розгляд справи
для надання можливості ознайомитись з
матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 червня 2014
року було відкладено розгляд справи на
16 червня 2014 року.

13 червня 2014 року представник
відповідача надав відзив на позовну
заяву, в якому заперечував проти позову
та зазначив, що позивачем при поданні
позовної заяви були порушені вимоги п.
1, 1 ст. 63 ГПК України, позивач взагалі не
звертався до відповідача з вимогою про
виплату відшкодування, у зв"язку з чим
вважає, що право позивача порушено не
було. Також відповідач вказав, що в
підтвердження сплати страхового
відшкодування у сумі 5169,83 грн.
позивачем було надано платіжне
доручення № 15193 від 29.08.2013 р., в якому
відсутні будь-які підписи
уповноважених осіб банку та відбитки
печатки банківської установи. Крім
того, відповідач зазначив, що рахунок
СТО ПАТ "Харків-Авто" № КА2-000149 від 19.08.2013
р. не є належним доказом розміру
вартості відновлюваного ремонту, і
перш за все, не відповідає ЗУ "Про
обов"язкове страхування цивільно-
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів" та
"Методиці товарознавчої експертизи та
оцінки дорожніх транспортних засобів",
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України та фонду державного
майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159 з
послідуючими змінами та доповненнями,
окрім того страхове відшкодування
зменшується на суму франшизи, розмір
якої становить 1000 грн., що передбачено
полісом АС/5200241 від 06.07.2013 р.

16 червня 2014 року представник позивача
надав заяву, в якій просив суд
розглядати справу без участі
представника позивача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16 червня 2014
року було відкладено розгляд справи на
02 липня 2014 року.

01 липня 2014 року представник позивача
надав письмові пояснення, в яких
зазначив, що рахунок СТО, що наданий
позивачем, є нормативно обгрунтованим
та є допустимим доказом по справі, та
відповідач має сплатити позивачу суму
страхового відшкодування із розміру
реально завданих збитків в сумі 5169,83
грн.

Представник позивача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення № 017860/2.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, наведених у
відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

09 жовтня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Українська страхова група" м.
Київ та ТОВ "Український лізінговий
фонд" був укладений договір
добровільного страхування
транспортного засобу № 28-0107-12-01178,
предметом якого було страхування
транспортного засобу "Сhevrolet lacetti NF" д.н.
НОМЕР_1.

05 серпня 2013 року в м. Харкові сталася
дорожньо - транспортна пригода за
участю застрахованого транспортного
засобу "Сhevrolet lacetti NF" д.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, та транспортного
засобу "Mitsubishi Lancer", д.н. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3.

Відповідно до постанови Київського
районного суду м. Харкова від 29.08.2013 р. у
справі № 640/31827/13-п дорожньо-
транспортна пригода сталася внаслідок
порушення Правил дорожнього руху
ОСОБА_3, та визнано його винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

07 серпня 2013 року страхувальник
звернувся до позивача з заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

27 серпня 2013 року позивачем був
складений страховий акт № ПССКА-2690 та
розрахунок суми страхового
відшкодування, відповідно до яких сума
страхового відшкодування складає 5169,83
грн.

Позивачем було перераховано ТОВ
"Український лізінговий фонд" грошові
кошти у розмірі 5169,83 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 15193 від 29.08.2013 р., в графі "призначення
платежу" якого зазначено :"страх. відшк.
28-0107-12-01178 від 09.10.2012 стр. акт ПССКА-2690 від
27.08.2013 р. ТОВ "Український лізінговий
фонд".

Судом встановлено, що відповідно до
полісу № АС/5200241 цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", д.н.
НОМЕР_2 на момент ДТП застрахована у ТДВ
"Міжнародна страхова компанія", м.
Харків.

Таким чином, позивач посилаючись на ст.
ст. 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України та ст. 27 ЗУ
"Про страхування" звернувся до
відповідача з позовом про стягнення
виплаченого ним страхового
відшкодування у розмірі 5169,83 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Згідно ст. ст. 3-5 ЗУ "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (надалі - Закон)
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс
страхування цивільно-правової
відповідальності, а отже, відповідно до
ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду
замість винуватця у заподіянні такої
шкоди, несе Страховик (відповідач) в
межах встановлених лімітів
відповідальності та в порядку ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону
України "Про страхування", згідно з якою
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Виходячи із цього, відповідальною
особою в розумінні ст. 27 ЗУ "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
Кодексу України, в силу положень ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" є саме відповідач.

Відповідач проти позову заперечував з
посиланням на те, що позивачем не
надсилалась відповідачу вимога про
відшкодування виплаченої страхової
суми, тому у нього відсутні підстави
для звернення з цим позовом до
відповідача. Також відповідач не
погоджувався з розміром оцінки
страхового відшкодування та, на його
думку, рахунок СТО ПАТ "Харкі-Авто" №
КА2-000149 від 19.08.2013 р. не є належним
доказом розміру вартості
відновлюваного ремонту, і не
відповідає ЗУ "Про обов"язкове
страхування цивільно- правової
відповідальності власників наземного
транспорту" та "Методиці товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів", затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
та Фонду державного майна України від
24.07.2009 № 1335/5/1159.

Розглянувши ці заперечення, суд
зазначає наступне.

Статтею 38 Закону (у редакції, чинній на
момент виплати страхового
відшкодування) передбачено право
страховика після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов.

Зазначена норма передбачає наявність у
страховика права на пред'явлення
регресного позову, а не вимоги до особи,
відповідальної за завданий збиток.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має
право вільно обирати незаборонений
законом спосіб захисту прав і свобод, у
тому числі й судовий. Можливість
судового захисту не може бути
поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
відшкодування. Відповідно до
зазначених вище норм Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Українська страхова група" м.
Київ, може реалізувати своє право
шляхом подачі позову до суду.

Стосовно оцінки розміру страхового
відшкодування, суд враховує наступне.

Згідно рахунку - фактури № КА2-000149 від
19.08.2013 р. страхове відшкодування
складає 5169,83 грн.

Ст. 1191 ЦК України закріплено, що особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

При цьому при визначенні матеріальних
збитків, завданих власнику в разі
пошкодження транспортного засобу,
застосовується "Методика
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів",
затверджена наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159.

Згідно п. 8.2 вказаної Методики, Вартість
матеріального збитку, завданого
власнику КТЗ, визначається такою, що
дорівнює ринковій вартості КТЗ на
момент пошкодження, якщо сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу КТЗ і втрати товарної
вартості не менша за ринкову вартість
КТЗ.

Реальним підтвердженням виплати
страхового відшкодування є платіжне
доручення № 15193 від 29.08.2013 р., належним
чином засвідчена копія якого додана до
матеріалів справи.

Суд також враховує, що наведеної
правової позиції дотримується Вищий
господарський суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень у справах зі спорів про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу, що виникають з
подібних правовідносин страхування
(постанова ВГСУ від 23.08.2011 у справі
№42/92).

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про
страхування" та ст. 12 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи, крім
випадків відшкодування шкоди, завданої
життю та/або здоров'ю потерпілих.

Таким чином, враховуючи викладене,
страхове відшкодування, яке підлягає
виплаті відповідачем з урахуванням
франшизи складає 4169,83 грн.

В силу ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування кожною стороною
тих обставин, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Дослідивши матеріали справи, докази
надані в обґрунтування позовних вимог
та заперечень проти них, суд приходить
до висновку про те, що позивачем
доведено наявність передбачених
Законом умов для стягнення суми
виплаченого страхового відшкодування
в сумі 4169,83 грн., у зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині є такими, що
підлягають задоволенню.

В решті позовних вимог в сумі 1000 грн.
слід відмовити, як необґрунтованих.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 979, 993, ЦК України, ст.27
Закону України „Про страхування", 3-5 ЗУ
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49,
ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" (61023, м. Харків, вул.
Мироносицька, 99 А-3, код 31236795, п/р №
9900 в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група" (03038, м. Київ,
вул. Івана Федорова, 32-А, код 30859524) 4169,83
грн. страхового відшкодування та 1473,60
грн. судового збору.

В стягненні 1000 грн. відмовити.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова