КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. Справа№ 910/5388/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - не з'явились, від
відповідача - Антонюк А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року

у справі №910/5388/14 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом приватного акціонерного
товариства

«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», м. Донецьк,

до приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «ПЗУ Україна», м.
Київ,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 8800,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ПАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
подало до господарського суду міста
Києва позов до ПАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди
в порядку регресу 8800,29 грн. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач в силу
вимог ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
зобов'язаний відшкодувати йому 8800,29
грн. витрат, пов'язаних зі сплатою
страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року у справі №910/5388/14
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ПАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна» на користь ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» 8800,29 грн. страхового
відшкодування та 1827,00 грн. судового
збору. При прийнятті оскаржуваного
рішення місцевий господарський суд
дійшов до висновку про обґрунтованість
вимог позивача про стягнення з
відповідача 8800,29 грн. виплаченого
страхового відшкодування.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
подало до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
16.04.2014 року у справі №910/5388/14 та винести
нове рішення, яким у позові відмовити в
повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на те, що судом першої
інстанції не враховано вимог ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо врахування
фізичного зносу.

У своїх запереченнях на апеляційну
скаргу, поданих суду 01.07.2014 року та
долучених до матеріалів справи,
позивач надає пояснення по суту спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 року у
справі №910/5388/14 апеляційну скаргу ПАТ
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року у справі №910/5388/14
прийнято до провадження, розгляд
справи призначений на 25.06.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року у
справі №910/5388/14 виправлено допущену в
резолютивній частині ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 року у
справі №910/5388/14 описку шляхом внесення
відповідних змін, а саме: дату судового
засідання 25.06.2014 року виправлено на
02.07.2014 року.

В судовому засіданні 02.07.2014 року
представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги та просив їх
задовольнити. В судове засідання 02.07.2014
року представники позивача не
з'явились, позивач про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
відповідне повідомлення про вручення
поштового відправлення. також, від
позивача 01.07.2014 року надійшла заява про
розгляд справи у відсутності його
представників. Приймаючи до уваги
обізнаність позивача про дату, час та
місце розгляду справи, колегія суддів,
враховуючи положення ст. 102 ГПК України,
а також заяву позивача, дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
позивача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
підлягає частковому скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 16.07.2012 року між позивачем
(страховик) та ПАТ «Макеєвський ЗМК»
(страхувальник) було укладено договір
СТД №7463286 (далі - договір, а.с. 9-13).
Об'єктом договору добровільного
страхування визначено транспортний
засіб «Субару», р.н. НОМЕР_1.

22.01.2013 року в м. Макіївці відбулося
зіткнення автомобіля «Субару», р.н.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля «Део», р.н. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4, що вбачається з
відомості про ДТП №9145757 (а.с. 28).

Внаслідок ДТП автомобіль «Субару», р.н.
НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику вказаного
автомобіля внаслідок ДТП, що відбулося
22.01.2013 року, відповідно до звіту №200 від
11.02.2013 року становить 8800,29 грн. (а.с. 17-25).

Вказану ДТП позивачем визнано
страховим випадком, що підтверджується
страховим актом №230 від 14.02.2013 року (а.с.
16).

Позивачем було перераховано на користь
страхувальника страхове відшкодування
в розмірі 8800,29 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №4054 від 14.03.2013
року та №4021 від 22.03.2013 року (а.с. 33 та 34
відповідно).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже, як вірно встановив суд першої
інстанції, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув право
вимоги до відповідальної за заподіяні
збитки особи в межах суми 8800,29 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з постановою Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
обл. від 14.02.2013 року у справі №267/673/13-п
ДТП відбулась внаслідок порушення
водієм ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього
руху України. Останнього визнано
винним у скоєнні правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 124
КпАП України (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність за
шкоду, заподіяну майну третіх осіб
внаслідок експлуатації автомобіля
«Део», р.н. НОМЕР_2, будь-якою особою, яка
експлуатує його на законних підставах,
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/1765295
застрахована відповідачем (а.с. 44).
Ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну - 50000,00 грн., франшиза - 0
грн.

12.09.2013 року позивач направив на адресу
відповідача вимогу №282717/1 про виплату
страхового відшкодування в сумі 8800,29
грн. (а.с. 31), яку вручено відповідачеві
18.09.2013 року згідно відповідного
поштового повідомлення (а.с. 31 зворот).

Відтак, на переконання колегії суддів,
оскільки відповідач є особою, на яку
полісом №АВ/1765295 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації ОСОБА_4 автомобіля «Део»,
р.н. НОМЕР_2, на час ДТП, вина останнього
доведена та розмір відшкодування
позивачем підтверджено належними та
допустимими доказами, то позовні
вимоги є законним та обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що судом
першої інстанції не враховано вимог ст.
29 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо врахування
фізичного зносу колегія суддів
відхиляє, оскільки правовідносини
сторін спору у даній справі
регулюються не Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а Законом України «Про
страхування» та ЦК України.

Відповідно до п. 3 договору розмір
матеріального збитку розраховується
на підставі експертизи з урахуванням
умов, викладених в п. 4.2. договору, а саме
розмір матеріального збитку
розраховується без урахування зносу
належних до заміни частин ТС.

Матеріали справи містять звіт №200 від
11.02.2013 року становить 8800,29 грн. (а.с. 17-25),
згідно якого вартість
відновлювального ремонту без
врахування коефіцієнту фізичного
зносу становить 8800,29 грн., з
коефіцієнтом - 7175,23 грн., але у звіті не
зазначено, який саме пункт Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
(затверджена наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11 2003 року №142/5/2092;
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 24.11.2003 року за №1074/8395) необхідно
використовувати у даному випадку.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення вартості
відновлювального ремонту без
врахування коефіцієнту фізичного
зносу.

Разом з цим, судом першої інстанції не
враховано, що відповідач 25.03.2014 року до
прийняття оскаржуваного рішення у
справі №910/5388/14 (16.04.2014 року) сплатив на
рахунок позивача 5979,36 грн., що
підтверджується відповідною
банківською випискою (а.с. 60), яка була
подана суду першої інстанції. Про факт
сплати відповідачем позивачеві 5979,36
грн. останнім також підтверджується в
запереченнях на апеляційну скаргу,
поданих суду 01.07.2014 року.

Відтак, суд першої інстанції
необґрунтовано задовольнив позовні
вимоги в частині стягнення 5979,36 грн.,
оскільки вказані грошові кошти
відповідачем було сплачено позивачеві
25.03.2014 року, а тому в задоволенні вимог
про стягнення 5979,36 грн. слід відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів,
керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України,
скасовує рішення господарського суду
міста Києва від 16.04.2014 року у справі
№910/5388/14 в частині стягнення 5979,36 грн. та
приймає нове рішення суду про відмову в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суд
розподіляє судові витрати.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.04.2014 року у справі №910/5388/14
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 16.04.2014 року у справі
№910/5388/14 в частині стягнення 5979,36 грн.
скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду, яким
позов задовольнити частково.

4. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ,
Вулиця Артема, будинок 40;
ідентифікаційний код 20782312) на користь
приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» (83052, Донецька обл., м.
Донецьк, Проспект Ілліча, будинок 100;
ідентифікаційний код 13490997) 2820,93 грн.
страхового відшкодування та 585,55 грн.
судового збору за подання позову.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
(83052, Донецька обл., м. Донецьк, Проспект
Ілліча, будинок 100; ідентифікаційний
код 13490997) на користь приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ,
Вулиця Артема, будинок 40;
ідентифікаційний код 20782312) 620,72 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

7. Господарському суду міста Києва
видати накази.

8. Справу №910/5388/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз