Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" липня 2014 р.
Справа № 906/473/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Тімуш А.Ю., довіреність
від 28.12.2012 р.,

від відповідача: Скиданчук І.В.,
довіреність №20 від 10.01.2014 р.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства
"Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А."
(Рим, Італія) в особі Представництва
"Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А."
(м.Рівне)

до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 1667552,00грн. (згідно заяви
про збільшення позовних вимог)

Акціонерне товариство "Тодіні
Коструціоні Дженералі С.П.А." (Рим,
Італія) в особі Представництва "Тодіні
Коструціоні Дженералі С.П.А." (м.Рівне)
звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовною заявою
до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (м.Житомир) про
стягнення 1558702,28 грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 14.04.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №906/473/14,
розгляд справи призначено на 13.05.2014р.

У зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання, зважаючи на заявлені
сторонами клопотання про відкладення
розгляду справи, ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 13.05.2014р. розгляд справи
№906/473/14 відкладено на 03.06.2014р. (а.с.56)

В засіданні 03.06.2014р. представником
відповідача подано письмовий відзив на
позовну заяву (а.с.59-61), в якому
відповідач зазначає, що строк
виконання зобов'язання з оплати
отриманого товару згідно положення
ст.530 ЦК України не настав, оскільки
відповідач не отримував від позивача
будь-якої належним чином оформленої
вимоги про виконання зазначеного
зобов'язання згідно ч.2 ст.530 ЦК України.

При розгляді справи в судовому
засіданні 03.06.2014р. представник
відповідача подала клопотання
(вх.№02-44/491/14, а.с.64) про оголошення
перерви в судовому засіданні для
узгодження питання щодо врегулювання
спору мирним шляхом та продовження, у
зв'язку з цим, строку розгляду спору
відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України.

Представник позивача проти
продовження строку розгляду справи не
заперечила.

За таких обставин, ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 03.06.2014р. продовжено строк
розгляду спору у відповідності до ч.3
ст.69 ГПК України та оголошено перерву в
судовому засіданні до 17.06.2014р.

17.06.2014р. до суду від позивача надійшла
заява про збільшення розміру позовних
вимог (вх.№02-44/563/14 від 17.06.2014р., а.с.68-71),
відповідно до якої Акціонерне
товариство "Тодіні Коструціоні
Дженералі С.П.А." в особі Представництва
"Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А."
просить стягнути з відповідача на
користь позивача 1667552,00грн., з яких
1382011,71грн. основний борг, 154386,40грн.
інфляційні втрати та 3% річних у розмірі
131153,89 грн., а також просить судові
витрати покласти на відповідача. До
заяви додано платіжне доручення №519
від 17.06.2014 р. про сплату судового збору в
сумі 2176,99 грн. та докази направлення
відповідачу заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.06.2014 р. заяву про збільшення
розміру позовних вимог підтримала,
просила прийняти її до розгляду, також,
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві та з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог. При
цьому, представник просила долучити до
матеріалів справи письмові пояснення
від 17.06.2014р. (а.с.75), за змістом яких
представник повідомляє, що в заяві про
збільшення розміру позовних вимог,
поданій 17.06.2014р., допущено описку в даті
заяви, а саме, зазначено дата 17.07.2014р.;
крім того, в розрахунку 3% річних
допущено помилку, а саме, розраховано 3%
річних до 16.07.2014р., а не до 16.06.2014р., тобто
фактично збільшено на 30 днів
нарахування 3% річних, відтак в п.18 заяви
підлягали нарахуванню 3% річних за 263
дні замість 293 днів, тобто до 16.06.2014 р.

Судом прийнято до розгляду заяву
позивача про збільшення розміру
позовних вимог за вх.№02-44/563/14 від
17.06.2014р., розгляд справи здійснюється в
межах визначеної даною заявою ціни
позову в сумі 1667552,00 грн.

Відповідач свого представника в
засідання суду 17.06.2014р. не направив, про
причини неявки в суд не повідомив, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, про що
представник відповідача підписалась у
додатку до протоколу судового
засідання по справі №906/473/14 від 03.06.2014р.
(а.с.65). Крім того, на адресу відповідача
рекомендованою кореспонденцією
направлено ухвалу господарського суду
Житомирської області від 03.06.2014р. по
справі №906/473/14 про оголошення перерви в
судовому засіданні до 17.06.2014 р.

Зважаючи на неявку представника
відповідача, для надання відповідачу
можливості реалізувати принцип
змагальності, забезпечення участі в
судовому засіданні з метою повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи, враховуючи також необхідність
подання додаткових доказів, розгляд
справи ухвалою суду від 17.06.2014р.
відкладено на 10.07.2014р. (а.с.78-79).

В засіданні суду 10.07.2014р. представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову
заперечила з підстав, зазначених у
відзиві на позовну заяву.

Стосовно тривалості розгляду даної
справи, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду як джерело права.

Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з
прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі
"Макаренко проти України" суд нагадує,
що "розумний" строк проваджень має
визначатись відповідно до обставин
справи та наступних критеріїв:
складність справи, поведінка заявника
і компетентних органів та інтерес, який
мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення
Європейського суду з прав людини від 8
квітня 2010 року у справі "Гутка проти
України" суд також частково погодився з
твердженням Уряду України про те, що
сторони сприяли тривалості
оскаржуваного провадження. Вірним є те,
що, хоча стороні в цивільній справі не
можна ставити за вину використання
доступних за національним
законодавством засобів для захисту
своїх інтересів, вона має враховувати
те, що такі дії неминуче призводять до
затягування відповідного провадження
(згідно ухвали у справі
"Малицька-Васовська проти Польщі" від 5
квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті
забезпечити розгляд справи за
результатом дослідження усіх доказів
по справі в їх сукупності та вжити
передбачених законом засобів для
встановлення належності і
допустимості доказів по справі,
неодноразово для надання можливості
сторонам подати відповідні докази в
наступне слухання справи, призначене
на іншу дату, а також, для можливості
сторін врегулювати спір у
добровільному порядку, суд дійшов
висновку, що розумним для розгляду
даної справи є саме строк, що мав
забезпечити як реалізацію
процесуальних прав сторін по справі,
так і повний, всебічний, об'єктивний
розгляд справи та правильне вирішення
господарського спору.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами по справі протягом 2012-2013р.р.
існували договірні зобов'язання
купівлі-продажу.

Так, згідно видаткових накладних
Представництво "Тодіні Коструціоні
Дженералі С.П.А." здійснювало поставку
товарів Філії "Житомирська
дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП
"Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України". За вказаний період
було здійснено чотирнадцять поставок,
зокрема:

- за видатковою накладною №20 від 26.04.2012
р. на суму 57900,00 грн.,

- за видатковою накладною №21 від 27.04.2012
р. на суму 1200909,49 грн.,

- за видатковою накладною №66 від 03.05.2012
р. на суму 86667,60 грн.,

- за видатковою накладною №66 від 08.05.2012
р. на суму 191820,00 грн.,

- за видатковою накладною №68 від 15.05.2012
р. на суму 587447,04 грн.,

- за видатковою накладною №69 від 15.05.2012
р. на суму 66900,00 грн.,

- за видатковою накладною №70 від 21.05.2012
р. на суму 445398,66 грн.,

- за видатковою накладною №71 від 23.05.2012
р. на суму 245185,37 грн.,

- за видатковою накладною №72 від
24.05.2012р. на суму 212443,74 грн.,

- за видатковою накладною №141 від 29.06.2012
р. на суму 20707,64 грн.,

- за видатковою накладною №159 від 14.08.2012
р. на суму 18214,56 грн.,

- за видатковою накладною №239 від 22.11.2012
р. на суму 42168,00 грн.,

- за видатковою накладною №60 від 30.07.2013
р. на суму 1378,80 грн.,

- за видатковою накладною №86 від 26.09.2013
р. на суму 3561,60 грн.

Загальна вартість поставленого
відповідачу за вказаними накладними
товару становить 3000702,50 грн.

Разом з тим, протягом зазначеного
періоду між сторонами укладено
правочини про припинення зобов'язань
зарахуванням, а саме:

- угоду про припинення зобов'язань
зарахуванням від 31.12.2012 р., якою
зменшено суму заборгованості
відповідача на суму 1015159,85 грн.,

- угоду про припинення зобов'язань
зарахуванням №9 від 30.04.2013р., якою
зменшено суму заборгованості
відповідача на суму 157114,02 грн.,

- угоду про припинення зобов'язань
зарахуванням від 01.08.2013 р., якою
зменшено суму заборгованості
відповідача на суму 93136,70 грн.,

- угоду про припинення зобов'язань
зарахуванням від 09.08.2013 р., якою
зменшено суму заборгованості
відповідача на суму 126074,87 грн.,

- угоду про припинення зобов'язань
зарахуванням від 16.08.2013 р., якою
зменшено суму заборгованості
відповідача на суму 224205,35 грн.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимог. Зарахування
зустрічних однорідних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Таким чином, шляхом взаємного
волевиявлення сторін, згідно
вищенаведених угод, у спосіб
зарахування зустрічних однорідних
вимог відповідачем частково погашено
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар, а саме, в загальній
сумі 1618690,79 грн.

Залишок заборгованості відповідача
перед позивачем становить 1382011,71 грн.
Існуючу суму боргу визнано
відповідачем, як вбачається з
підписаного сторонами акту звірки
взаємних розрахунків станом на 31.12.2013 р.
(а.с.16).

Згідно поданих до справи документів,
вказана сума заборгованості не
змінилась станом на день розгляду
справи.

Суд зауважує, що акт звірки не є
первинним документом бухгалтерського
обліку в розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" та не може
підтверджувати факт здійснення
господарської операції. Відповідно до
чинного законодавства акт звірки - це
документ, за яким бухгалтери
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій.

Однак, при цьому, суд враховує, що акт
звірки розрахунків є письмовим доказом
у цій справі, що підтверджує чи
спростовує певні обставини, відповідно
до його змісту та правової природи.

Судом також приймається до уваги, що
зміст акту звірки взаємних розрахунків
станом на 31.12.2013р. не заперечується
відповідачем та відповідає первинним
документам і зібраним у справі доказам,
а тому суд вважає, що для правильного
вирішення спору акт звірки взаємних
розрахунків є належним та допустимим
доказом щодо тих обставин, на які
покликається позивач.

Слід зазначити, що у відповідності до
ст.11 Цивільного кодексу України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є, договори та
інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.175 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, між сторонами виникло
майново-господарське зобов'язання, в
силу якого відповідач повинен оплатити
товар, а позивач має право вимагати від
відповідача виконання його обов'язку
відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України.

За своєю правовою природою
правовідносини, що склалися між
сторонами є правовідносинами з
купівлі-продажу товару.

Частинами 1 та 2 ст.692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару; покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
за загальним правилом, обов'язок
покупця оплатити товар виникає після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на товар.
Це правило діє, якщо спеціальними
правилами або договором
купівлі-продажу не встановлено інший
строк оплати.

У відповідності до ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь - який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Вищий господарський суд України в
інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", зокрема,
зазначає, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від
28.02.2012р. №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (див. постанову Вищого
господарського суду України від
21.04.2011р. №9/252-10).

З огляду на викладене, безпідставними є
заперечення відповідача, якими він
обґрунтовував відзив на позовну заяву,
а саме, про те, що згідно ч.2 ст.530 ЦК
України не настав строк виконання його
зобов'язання з оплати товару.

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193
Господарського кодексу України.

Таким чином, аналіз наведених норм
права та обставин справи, свідчить про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог щодо стягнення з відповідача
1382011,71грн. заборгованості.

Отже, є встановленим факт порушення
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем в розумінні ст.610 ЦК України,
за якою порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В даному випадку, зважаючи на викладені
вище обставини, відповідач є таким
боржником, який прострочив виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У відповідності до зазначених норм
чинного законодавства, згідно заяви
про збільшення позовних вимог
позивачем нараховано до стягнення з
відповідача 131153,89 грн. 3% річних за
період з 27.04.2012р. по 16.07.2014р. та 154386,40 грн.
інфляційних за період з 26.09.2013 р. по
01.04.2014р. (розрахунки а.с.69-70).

При цьому, як уже зазначалось вище,
представником позивача подано
письмові пояснення (а.с.75), в яких
представник, зокрема, зазначила про
допущену помилку в розрахунку 3% річних,
оскільки 3% річних помилково були
нараховані до 16.07.2014р., а не до 16.06.2014 р.,
чим фактично збільшено на 30 днів період
нарахування.

Судом перевірено здійснені позивачем
розрахунки та встановлено
правомірність нарахування до
стягнення з відповідача 154386,40 грн.
інфляційних за визначений позивачем
період, а також, правомірність
нарахування 3% річних за період з
27.04.2012р. по 16.06.2014р. в сумі 127746,19 грн.
Позовні вимоги щодо стягнення
зазначених сум інфляційних та 3% річних
визнаються судом обґрунтованими. Разом
з тим, в частині стягнення решти від
заявленої суми 3% річних, а саме 3407,70
грн., у позові слід відмовити.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Проте, всупереч наведеним нормам,
відповідач не подав суду доказів
сплати боргу, доводи відповідача не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства та такими, що
підлягають задоволенню частково:
стягненню з відповідача підлягають
1382011,71 грн. основного боргу, 127746,19 грн. 3%
річних, 154386,40 грн. інфляційних, 33282,89 грн.
витрат по сплаті судового збору. В
решті позову суд відмовляє.

У відповідності до приписів ст.49 ГПК
України, судові витрати по справі
покладаються на відповідача
пропорційно обґрунтовано заявленим
позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (10003, Житомирська обл.,
м.Житомир, вул.Перемоги,75,
ідентифікаційний код 32008278) на користь
Акціонерного товариства "Тодіні
Коструціоні Дженералі С.П.А." (Італія,
м.Рим, вул.Датарія,22, індекс 00187,
податковий код і реєстраційний номер
1) в особі Представництва "Тодіні
Коструціоні Дженералі С.П.А." (33024,
м.Рівне, вул.Соборна, буд.446,
ідентифікаційний код 26603641):

- 1382011,71 грн. основного боргу,

- 127746,19 грн. 3% річних,

- 154386,40 грн. інфляційних,

- 33282,89 грн. витрат по сплаті судового
збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 16.07.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (реком.)

3 - відповідачу (наручно)