ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 916/1481/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Безпалько І.О.,

від відповідача - Гайворонський С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 20 по
вулиці Ново-Білярська м. Южне „Хімік"
про стягнення 12 270,69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 25.06.2014 р. оголошувалась
перерва до 01.07.2014 р. в порядку ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Комунальне підприємство „Міський
житлово-комунальний центр" звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою та
уточненнями до неї (а.с. 59-61) про
стягнення з Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Хімік"
заборгованості за договором № 2 від
01.09.2011 р. на диспетчерське
обслуговування ліфтів в сумі 11180,97 грн.,
у т.ч. 10627,48 грн. - основного боргу, 553,49
грн. - пені, посилаючись на наступне.

Між КП „Міський житлово-комунальний
центр" (виконавець) та Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку „Хімік" (замовник) було
укладено договір на диспетчерське
обслуговування ліфтів № 2 від 01.09.2011 р.,
згідно до п. 1.1 якого позивач здійснює
диспетчерське обслуговування ліфтів
будинку № 20 по вул. Новобілярська, а
замовник здійснює оплату за надані
послуги і виконані роботи згідно умов
договору.

Наразі позивач вказує, що раніше
30.06.2011р. була укладена угода про
переуступку договору № 7 від 01.01.2009 р. на
диспетчерське обслуговування ліфтів
між Комунальним підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
та Комунальним підприємством „Міський
житлово-комунальний центр", згідно якої
КП „ЖЕД № 3" передає, а КП „МЖКЦ"
приймає на себе права та зобов'язання
першого та стає стороною по договору №
7 від 01.01.2009 р. на диспетчерське
обслуговуванню ліфтів, а
заборгованість, що існує перед КП „ЖЕД
№ 3" на момент вступу в дію даної угоди,
переходить до КП „МЖКЦ".

Також позивач вказує, що згідно рішення
№ 164-VI від 14.04.2011 р. Южненської міської
ради Одеської області Комунальні
підприємства „Житлово-експлуатаційна
дільниця № 1", „Житлово-експлуатаційна
дільниця № 3", „Житлово-експлуатаційна
дільниця № 4" були реорганізовані
шляхом приєднання до комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр". Згідно п. 7
рішення № 164- VI від 14.04.2011 р. ЮМР
встановлено, що КП „МЖКЦ" є
правонаступником прав та обов'язків КП
„ЖЕД № 1", КП „ЖЕД № 3", КП „ЖЕД № 3".

Між тим умовами п. 7.1. спірного договору
передбачено, що термін його дії
становить з 01.09.2011 р. по 31.12.2012 р. включно.
Згідно п. 7.2. договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміни умов даного
договору за 30 календарних днів до кінця
терміну його дії, договір вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором. Відтак, позивач стверджує,
що на момент пред'явлення позову
договір є діючим.

Згідно п. 3.3. договору на підставі
підписаних актів замовник здійснює
оплату щомісяця не пізніше 15 числа
місяця. При цьому за умовами п. 3.5.
договору оплата, внесена несвоєчасно
або не в повному обсязі, підлягає
індексації і стягується з урахуванням
пені у розмірі 0,5 % облікової ставки НБУ
на дату урахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.
Так, за умовами п.2.2 договору № 2 від
01.09.2011 р. ціна договору складає (в т.ч.
ПДВ) 351,52 грн., а в п. 2.2 договору № 7 від
01.01.2009 р. (угода про переуступку
договору № 7) ціна складає - 216,69 грн.

Як стверджує позивач, відповідач свої
зобов'язання щодо своєчасної та в
повному обсязі сплати на диспетчерське
обслуговування ліфтів належним чином
не виконує, у зв'язку з чим виникла
заборгованість на суму 10627,48 грн. При
цьому позивач зазначає, що взагалі на
протязі всього строку дії договору
відповідач був недобросовісним
замовником, за весь період жодного разу
не зробив оплату по рахунках, хоча
послуги на диспетчерське
обслуговування ліфтів надавались
раніше і до теперішнього часу у повному
обсязі.

Так, КП „МЖКЦ" через несплату по
договору надіслало претензії
відповідачу 18.12.2012 р. за № 01-11-1339 та
04.02.2014 р. за № 01-11-119, які залишились
відповідачем без відповіді і без
задоволення, що стало підставою для
звернення до суду із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.04.2014 р. позовну заяву
Комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі № 916/1481/14, при цьому розгляд
справи призначено в засіданні суду.

В засіданні суду 25.06.2014 р. представником
позивача було подано заяву про
збільшення розміру позовних вимог (а.с.
67-68), згідно з якою позивач просить
стягнути з відповідача суму основного
боргу в розмірі 11682,04 грн. та пеню в сумі
588,65 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнає та
вважає їх безпідставними, про що
зазначено у письмових поясненнях по
справі (а.с. 144). Зокрема, відповідач
вказує, що п. 1.1 та 4.1. договору № 2 від
01.09.2011 р. не виконувався, а роботи з
диспетчерського обслуговування ліфтів
буд. 20 по вул. Новобілярська не
здійснювались виконавцем, при цьому
акти виконаних робіт відповідачем не
підписувались.

В ході розгляду справи судом з'ясовано,
що повне найменування відповідача -
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 20 по
вулиці Ново-Білярська м. Южне „Хімік",
про що свідчить наявний в матеріалах
справи витяг з ЄДРЮО та ФОП.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов до наступних висновків.

01 січня 2009 року між Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку № 20 „Хімік" (замовник) та
Комунальним підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
(виконавець) було укладено договір № 7
на диспетчерське обслуговування
ліфтів, за яким виконавець здійснює
диспетчерське обслуговування ліфтів
будинку № 20 по вул. Новобілярська, а
замовник здійснює оплату за надані
послуги і виконані роботи згідно умов
цього договору.

В п. 2.2 договору № 7 від 01.01.2009 р. вказана
ціна, що складає 216,69 грн. з ПДВ на
місяць.

В п. 7.1 вказаного договору передбачено,
що договір набуває чинності з 01.01.2009 р. і
діє по 31.12.2009 р. включно. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміни умов даного
договору за 30 календарних днів до кінця
терміну його дії, договір вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
цим договором.

Так, в матеріалах справи відсутні заяви
сторін по договору № 7 щодо його
припинення.

Згідно рішення Южненської міської ради
Одеської області № 164-VI від 14.04.2011 р.
Комунальні підприємства
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 1",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 4"
були реорганізовані шляхом приєднання
до комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр". При цьому в
п. 7 вказаного рішення № 164-VI від 14.04.2011 р.
встановлено, що КП „МЖКЦ" є
правонаступником прав та обов'язків КП
„ЖЕД № 1", КП „ЖЕД № 3", КП „ЖЕД № 3".

Так, 30.06.2011 р. між Комунальним
підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
та КП „Міський житлово-комунальний
центр" була укладена угода про
переуступку договору № 7 від 01.01.2009 р. на
диспетчерське обслуговування ліфтів,
згідно з якою КП „ЖЕД № 3" передає, а КП
„МЖКЦ" приймає на себе права та
зобов'язання першого та стає стороною
по договору № 7 від 01.01.2009 р. на
диспетчерське обслуговуванню ліфтів, а
заборгованість, що існує перед КП „ЖЕД
№ 3" на момент вступу в дію даної угоди,
переходить до КП „МЖКЦ". В п. 3 вказаної
угоди зазначено, що остання набирає
чинності з 01.07.2011 р.

01 вересня 2011 року між Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку „Хімік" (замовник) та КП
„Міський житлово-комунальний центр"
(виконавець) було укладено договір на
диспетчерське обслуговування ліфтів №
2 від 01.09.2011 р., згідно до п. 1.1 якого
позивач як виконавець здійснює
диспетчерське обслуговування ліфтів
будинку № 20 по вул. Новобілярська, а
замовник здійснює оплату за надані
послуги і виконані роботи згідно умов
договору. Зокрема, в п. 4.1 договору
передбачено, що виконавець
зобов'язаний забезпечувати
диспетчерське обслуговування ліфтів,
приймати заявки від мешканців та
передавати їх оперативному персоналу
організації, яка здійснює технічне
обслуговування ліфтів відповідно до
„Правил експлуатації ліфтів".

В п. 2.1 договору передбачено, що
вартість послуг визначається згідно до
затвердженого рішенням Южненської
міської ради тарифу, який на момент
укладання договору складає 0,073 грн. за 1
кв.м загальної площі в місяць. Ціна
договору складає 351,52 грн. з урахуванням
ПДВ на місяць і визначена у розрахунку
ціни, що додається до договору і
складає його невід'ємну частину (п. 2.2
договору).

Згідно з п. 2.3. договору розмір
оплати змінюється шляхом укладання
додаткової угоди до договору у випадку
зміни площі, ціни, тарифу на послуги ОДС
в складі тарифу на утримання будинків
та прибудинкових територій для
населення м. Южне, затверджених
рішенням міськвиконкому, з дня їхнього
вступу в дію.

Порядок розрахунків передбачено в
розділі 3 договору. Так, наприкінці
поточного місяця виконавець надає
замовнику акти виконаних робіт із
вказівкою їхньої вартості (п. 3.1.).
Замовник приймає акт, підписує і
засвідчує підпис печаткою (п. 3.2.). На
підставі підписаних актів замовник
здійснює оплату щомісяця не пізніше 15
числа місяця (п. 3.3). Послуги сплачуються
готівкою або в безготівковій формі.
Кошти, що надходять від замовника, у
першу чергу спрямовуються на погашення
заборгованості за минулі періоди (за
умови наявності заборгованості) (п. 3.4).

Згідно з п. 7.1 вказаного договору
останній набув чинності з 01.09.2011 р. та
строк його дії встановлено по 31.12.2012 р.
включно. У разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміни умов даного договору за 30
календарних днів до кінця терміну його
дії, договір вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені цим договором (п.
7.2 договору).

Як стверджує позивач, відповідач свої
зобов'язання щодо своєчасної та в
повному обсязі сплати на диспетчерське
обслуговування ліфтів належним чином
не виконує, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість в сумі 11682,04 грн.
При цьому позивач зазначає, що взагалі
на протязі всього строку дії договору
відповідач був недобросовісним
замовником, за весь період жодного разу
не зробив оплату по рахунках, хоча
послуги на диспетчерське
обслуговування ліфтів надавались
раніше і до теперішнього часу у повному
обсязі.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В свою чергу укладений між сторонами по
справі договір на диспетчерське
обслуговування ліфтів, є підставою для
виникнення у сторін відповідних
господарських зобов'язань згідно зі
ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК
України), і є обов'язковим для виконання
його сторонами у відповідності з
положеннями ст. 629 ЦК України.

При цьому з огляду на зміст
правовідносин суд зазначає, що
вказаний договір за своєю суттю
відповідає зобов'язальним
правовідносинам, що виникають з
надання послуг.

Так, згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За змістом ст. 902 Цивільного кодексу
України визначено, що виконавець
повинен надати послугу особисто. У
випадках, встановлених договором,
виконавець має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення договору.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За приписами статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

За ствердженнями позивача, за
договором № 7 на диспетчерське
обслуговування ліфтів від 01.01.2009 р. ним
як стороною договору (замість КП „ЖЕД
№ 3" на підставі угоди про переуступку
договору № 7) було надано на користь
відповідача послуги з диспетчерського
обслуговування ліфтів у липні і серпні
2011 року, про що позивачем були складені
відповідні акти прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) № 15
від 31.07.2001 р. на суму 216,69 грн. і № 44 від
31.08.2011 р. на суму 216,69 грн., всього в сумі
433,38 грн., копії актів містяться в
матеріалах справи (а.с. 74-75). Також
позивач стверджує, що згідно договору
№ 2 від 01.09.2011 р. ним надавались послуги
з диспетчерського обслуговування
ліфтів за період з вересня 2011 р по 30.06.2014
р., про що позивачем були складені
відповідні акти прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.
76-109), сума послуг за якими складає 11951,68
грн. (34 міс. х 351,52 грн. щомісячно). Отже,
позивач стверджує, що ним за період з
липня 2011 року по червень 2013 р. всього
було надано послуг з диспетчерського
обслуговування ліфтів на загальну суму
12385,06 грн. При цьому позивачем були
надані до суду копії рахунків на оплату
послуг за вказаними актами (а.с. 110-143).
Так, позивач зазначає, що відповідачем
було сплачено лише за надані у вересні
2011 року послуги в сумі 351,52 грн. і за
послуги у травні 2012 року в сумі 351,52 грн.,
у зв'язку з чим сума боргу відповідача
складає 11682,02 грн. (12385,06 грн. - 351,52 грн. -
351,52 грн.), про що позивачем складено акт
звірки взаємних розрахунків за період
з 01.07.2011 р. по 02.07.2014 р. (а.с. 70-71). Наразі
слід зазначити, що докази здійснення
часткової оплати відповідачем за
надані позивачем послуги з
диспетчерського обслуговування
ліфтів позивач не надав.

В свою чергу відповідач заперечує
проти факту надання позивачем послуг
за вказаним спірним договором, а відтак
і про відсутність обов'язку
відповідача їх оплачувати.

Разом з тим в матеріалах справи
відсутні та позивачем не наведено
доказів передачі відповідачу
складених актів прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг)
щомісячно, як це передбачено п. 3.1.
договорів № 7 від 01.01.2009 р. та № 2 від
01.09.2011 р.

Між тим чинним законодавством України
передбачена обов'язковість складання
первинних документів під час або
безпосередньо по завершенню
господарської операції.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Аналогічне положення міститься і в п. 2.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995 року, за
яким первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Пунктом 5.23 "Уніфікованої системи
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлювання
документів ДСТУ 4163-2003", затвердженої
Наказом Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 07.04.2003р. № 55 встановлено,
що підпис складається з назви посади
особи, яка підписує документ (повної,
якщо документ надруковано не на бланку,
скороченої - на документі,
надрукованому на бланку), особистого
підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.

Договорами на диспетчерське
обслуговування ліфтів № 7 від 01.01.2009 р.
та № 2 від 01.09.2011 р. передбачено, що
первинним документом, який свідчить
про здійснення господарської операції
за договором є саме акт виконаних
робіт.

При цьому, як випливає зі змісту
наданих позивачем копій актів
прийому-передачі виконаних робіт,
вказані акти передбачають підписання з
боку відповідача директором
Гайворонським С.А., який був
призначений керівником ОСББ тільки у
лютому 2012 року. В свою чергу вказані
факти свідчать про неможливість
підписання з боку відповідача
складених позивачем актів виконаних
робіт за період з липня 2011 року до
лютого 2012 р.

Адже, виходячи зі змісту договорів,
відповідний акт прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) мав
бути складений позивачем та наданий на
підписання відповідачу наприкінці
поточного місяця, у якому надавались
послуги. Доказів виконання вказаної
умови договору позивач не надав, про що
свідчить відсутність доказів
надсилання вищевказаних актів на
адресу відповідача.

В свою чергу відсутність належним
чином оформлених актів
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) унеможливлює
встановлення факту надання
обумовлених договорами № 7 від 01.01.2009
р. та № 2 від 01.09.2011 р. послуг.

Не можуть бути враховані доводи
позивача стосовно безпідставності
ухилення відповідача від підписання
вказані актів, оскільки позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
які б підтверджували факт надання
обумовлених вказаними договорами
послуг у період з липня 2011 року по
червень 2014 року.

Тим більш факт надання послуг
заперечується й самим відповідачем,
яким стверджується, що диспетчерське
обслуговування ліфтів не виконується,
переговорні пристрої в кабінах не
працюють з часу обрання нового голови
правління від 01.03.2012 р. і до нині.
Причина виведення з ладу переговорних
пристроїв - пошкодження кабелю. Про
відсутність диспетчерського зв'язку
свідчить і припис Відділу технічного
нагляду за безпекою роботи ліфтів. З
цієї ж причини було розірвано договір з
ТДВ „Одесліфт", про що є лист № 116 від
22.11.2013 р. Диспетчеризацію ліфтів не
включено до складової кошторису ОССБ
«Хімік» за рішенням правління ОСББ
„Хімік" (протокол № 4 від 30.03.2012 р.).

Більш того, з наданих відповідачем до
суду копій договору про надання послуг
з повного технічного обслуговування
ліфтів № 24 від 29.12.2009 року (діяв до 31.12.2013
р.) і договору на технічне
обслуговування і експлуатацію ліфтів
№ 80 від 30.12.2013 року (діє з 30.12.2013 р.)
вбачається, що технічне обслуговування
і експлуатацію ліфтів у будинку № 20 по
вул. Новобілярська в м. Южне
здійснювалось іншими експлуатуючими
організаціями, ніж позивач.

Отже, за умовами спірних договорів № 7
від 01.01.2009 р. та № 2 від 01.09.2011 р. обов'язок
оплати за послуги виникає у
відповідача лише на підставі
підписаних сторонами актів виконаних
робіт, які відсутні. Також докази
виставлення позивачем відповідачу
рахунків для їх оплати та їх отримання
відповідачем в матеріалах справи
відсутні.

Відтак, вищевказані обставини
спростовують доводи позивача про
виконання ним своїх зобов'язань за
спірними договорами № 7 від 01.01.2009 р. та
№ 2 від 01.09.2011 р. щодо надання послуг з
диспетчерського обслуговування
ліфтів.

Враховуючи усе вищенаведене, суд не
вбачає правових підстав для виникнення
у відповідача обов'язку щодо сплати
вартості послуг за вказаними
договорами у період з липня 2011 року по
червень 2014 року, доказів надання яких
матеріали справи не містять, а факт їх
надання позивачем не підтверджено.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, невстановлення судом факту
надання позивачем за спірними
договорами послуг з диспетчерського
обслуговування ліфтів на заявлену суму
виключає можливість покладення на
відповідача обов'язку оплатити такі
послуги.

Щодо вимог позивача про стягнення пені
в сумі 588,65 грн., розрахунок яких надано
до заяви про збільшення позовних вимог
(а.с. 69), суд зазначає наступне.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

До того ж, як передбачено частиною 1 ст.
548 Цивільного кодексу України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. В
силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.5. договорів № 7 від 01.01.2009 р. та
№ 2 від 01.09.2011 р. встановлено, що оплата,
внесена несвоєчасно або не в повному
обсязі, підлягає індексації і
стягується з урахуванням пені у
розмірі 0,5 % облікової ставки НБУ на
дату нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Однак, встановлення судом відсутності
підстав для здійснення відповідачем
оплати за договорами і самої
заборгованості відповідача перед
позивачем виключає можливість
застосування до відповідача такої міри
відповідальності як нарахування пені,
що заявлена до стягнення.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, тому не
підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 20 по
вулиці Ново-Білярська м. Южне „Хімік"
про стягнення 12 270,69 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 07.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.