ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року Справа №
912/389/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є.
(доповідач)

суддів: Дмитренко А.К., Крутовських В.І.
(зміна складу судової колегії
відбулася на підставі розпорядження
секретаря судової палати Кузнецової
В.І. від 01.07.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Однорог О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.,
представник, довіреність №14-138 від
13.05.14;

від відповідача: Бандуровська Д.О.,
представник, довіреність №42 від 26.08.13;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 17.04.2014р. у справі №912/389/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства
"Теплоенергетик", м. Кіровоград

про стягнення 10 508 675,69 грн.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 17.04.2014р. по
справі №912/389/14 (суддя Тимошевська В.В.)
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства
"Теплоенергетик" на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
9 823 684,92 грн., з якої: 8 837 233,53 грн.
сума основного боргу, 12602,24 грн.
інфляційні втрати, 483 570,32 грн. три
відсотки річних, 192845,39 грн. штрафу та 297
433,44 грн. пені, а також 73 080 грн. судового
збору. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано приписами
статей 230,233 Господарського кодексу
України, статей 258,267,551,625 Цивільного
кодексу України та тим, що пеня у сумі 59
777,83 грн. та 7% штрафу в сумі 297 197,37 грн.
розраховані позивачем за межами
строків позовної давності,
відповідачем подано заяву про
застосування судом позовної давності
та, відповідно, в цій частині у позові
відмовлено. Вимоги про стягнення пені
та 7% штрафу судом зменшено до 60% в
порядку ч.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України з
огляду на наступне.

Затверджені тарифи на послуги з
теплопостачання не відповідають
фактичній вартості такої послуги,
дотація з бюджету для відшкодування
різниці в тарифах своєчасно не
виплачувалась та наявний борг по
вказаній виплаті. На можливість
розрахунку відповідача за поставлений
природний газ впливає невідповідність
затверджених тарифів фактичним
витратам та наявність бюджетної
заборгованості з відшкодування
відповідачеві різниці в таких тарифах.
Відповідач є комунальним
підприємством та виконавцем
житлово-комунальних послуг з тепло,
водо - забезпечення і водовідведення.
Приймаючи до уваги ступінь виконання
зобов'язання відповідача за договором,
а також враховуючи інтереси позивача,
його фінансовий стан та необхідність
придбання позивачем природного газу,
що постачається споживачам України, і
обов'язковість дотримання ним строків
розрахунків, господарський суд зменшив
суму пені на 40% та суму штрафу на 40% від
суми, що підлягала до стягнення.

Не погодившись з рішенням суду,
публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду в частині
зменшення пені на 198 288,97 грн. і штрафу
на 128 563,59 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 198
288,97 грн. пені і 128 563,59 грн. штрафу, у
стягненні яких було відмовлено. В іншій
частині скаржник просить залишити
рішення без змін.

Зокрема, скаржник зазначає, що:

- в частині зменшення неустойки
господарський суд не врахував доводів
позивача та не зазначив мотиви такого
неврахування;

- господарський суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а саме: позивач є
підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки та безпеки
держави; за спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
санкції за порушення цих строків;
внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ставками 20-24% річних; єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені;

- згідно з фінансовим звітом за 2013 рік
збитки позивача складають 12521324 млрд.
грн.;

- ненадання позивачем доказів
отримання збитків в результаті
заборгованості відповідача не означає
відсутності або наявності таких
збитків.

- суд не мав права застосовувати до
спірних правовідносин статтю 233 ГК
України, не з'ясувавши всіх обставин,
передбачених цією нормою.

Відповідач вважає доводи скаржника
безпідставними, просить залишити
рішення без змін (а.с.146-149).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
вислухав пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
позивача та відповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець) та
комунальним підприємством
"Теплоенергетик" (покупець) 30.09.2011р.
укладено договір на купівлю-продаж
природного газу №14/2386/11.

За умовами укладеного договору
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язувався прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору (п.1.1.
договору).

Газ, що продається за договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п.1.2
договору). З 22.06.2012р. у вказаній частині
договору внесено зміни та доповнено
новим споживачем теплової енергії -
національні творчі спілки і їх
регіональні осередки (а.с.20).

В розділі 2 договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року, та порядок
його зміни.

Згідно з пунктом 3.3. договору
приймання-передача газу оформлюється
актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.4. договору сторонами
визначено, що в акті приймання-передачі
газу зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість.

Розділ 5 договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в пункті
6.1. договору встановлено, що оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки та з
остаточним розрахунком за фактично
переданий природний газ до 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Ціна за газ змінювалась шляхом
укладення між сторонами додаткових
угод до договору (а.с.17-21).

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п.11.1.
договору).

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу в період з жовтня
по грудень 2012 року природний газ на
загальну суму 8 837 233,53 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі від 27.11.2012р.,
30.11.2012р., 31.12.2012 року (а.с.29-31). У
зазначених актах визначено фактичні
обсяги переданого газу, його ціна та
остаточна вартість. Акти підписано без
зауважень постачальником, покупцем, а
також газорозподільною організацією.

Відповідач за поставлений у
жовтні-грудні 2012 року природний газ не
розрахувався, у зв'язку з чим позивач і
звернувся з даним позовом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного та оскільки
доказів оплати вартості отриманого
протягом жовтня - грудня 2012 року
природного газу на загальну суму 8837233,53
грн. відповідачем не надано, судова
колегія погоджується з висновком
господарського суду про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача боргу у сумі 8 837 233,53 грн.

Сторонами в п.7.2 договору встановлено,
що у разі невиконання покупцем умов
п.6.1. цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

На підставі наведеного, позивач просив
суд стягнути з відповідача пеню та
штраф за порушення виконання
зобов'язання в частині оплати вартості
природного газу, поставленого
відповідачеві у жовтні, листопаді та
грудні 2012 року, а саме:

за зобов'язаннями жовтня 2012 року пеня
за період прострочення з 22.01.2013р. по
14.05.2013р. в сумі 70 357,50 грн. та штраф в
сумі 106 055,11 грн., що складає 7% від суми
простроченого платежу 1 515 073,02 грн.;

за зобов'язаннями листопада 2012 року
пеня за період прострочення з 22.01.2013р.
по 14.06.2013р. в сумі 161 217,83 грн. та штраф в
сумі 191 142,26 грн., що складає 7% від суми
простроченого платежу 2 730 603,67 грн.;

за зобов'язаннями грудня 2012 року пеня
за період прострочення з 22.01.2013р. по
14.07.2013р. в сумі 323 924,90 грн. та штраф в сумі
321 408,98 грн., що складає 7% від суми
простроченого платежу 4 591 556,84 грн.

а всього - 555 500,23 грн. пені та 618 606,35 грн.
штрафу (а.с.36).

Вивчивши матеріали справи, судова
колегія погоджується з висновком
господарського суду про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені у сумі 59 777,83 грн. та 7%
штрафу у сумі 297 197,37 грн. з огляду на
наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 названого Кодексу).

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.258 Цивільного
кодексу України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 Цивільного кодексу
України)

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позов зазначив,
що розрахунок штрафних санкцій
здійснено позивачем в порушення вимог
частини 6 статті 232 Господарського
кодексу України та пункту 1 частини 2
статті 258 Цивільного кодексу України та
просив відмовити у задоволенні позову
в частині стягнення 61 538,78 грн. пені та 297
197,37 грн. штрафу (а.с.68-72).

Отже, з урахуванням умов оплати
вартості отриманого природного газу -
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п.6.1 договору),
положень частини 6 статті 232
Господарського кодексу України, заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності до вимог про
стягнення пені та 7% штрафу, а також
оскільки із заявою про визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності щодо таких вимог
позивач не звертався, перевіривши
розрахунок позовних вимог в цій
частині, судова колегія вважає, що
господарський суд дійшов правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення пені у сумі
495722,41 грн. та 7% штрафу у сумі 321408,98 грн.

Відповідач звертався до
господарського суду із клопотанням про
зменшення розміру пені до 100 000 грн. та
7% штрафу до 100 000 грн. (а.с.73-75).

Зменшуючи розмір штрафних санкцій на 40%
від суми стягнення, суд першої
інстанції скористався правом,
визначеним п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, ч.3
ст.551 Цивільного кодексу України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

При вирішенні питання щодо зменшення
розміру нарахованих до стягнення пені
господарським судом правомірно були
прийняті до уваги обставини
винятковості даного випадку.

Відповідач - комунальне підприємство
"Теплоенергетик", - є виконавцем послуг
з централізованого опалення
центральної частини у м.Кіровограді та
надає послуги з тепло-,
водозабезпечення та водовідведення в
селищі Новому м.Кіровограда.

За умовами договору та актів
приймання-передачі поставлений
відповідачеві природний газ
призначений для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням.
За вказаним договором під словом
"населення" розуміються громадяни, які
проживають у будинках житлового фонду
або приміщеннях (гуртожитках), що
перебувають у їх відособленому
користуванні та вносять плату за
комунальні послуги по затвердженим
тарифам (п.1.2. договору).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється гарантованими
постачальниками за роздрібними цінами,
встановленими національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

Затверджені тарифи на послуги з
теплопостачання не відповідають
фактичній вартості такої послуги,
дотація з бюджету для відшкодування
різниці в тарифах комунальному
підприємству "Теплоенергетик"
своєчасно не виплачувалась та наявний
борг по вказаній виплаті.

На можливість розрахунку відповідача
за поставлений природний газ впливає
невідповідність затверджених тарифів
фактичним витратам та наявність
бюджетної заборгованості з
відшкодування відповідачеві різниці в
таких тарифах. Відповідач є
комунальним підприємством та
виконавцем житлово-комунальних послуг
з тепло, водо - забезпечення і
водовідведення.

Приймаючи до уваги ступінь виконання
відповідачем договірних зобов'язань, а
також враховуючи інтереси позивача,
його фінансовий стан та необхідність
придбання позивачем природного газу,
що постачається споживачам України,
обов'язковість дотримання ним строків
розрахунків, господарський суд зменшив
суму пені на 40% та суму штрафу на 40% від
суми, яка підлягала до стягнення.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що позивачем не
надано належних, у розумінні статей
32,34,36 Господарського процесуального
кодексу України, доказів отримання
збитків/понесених ним втрат в
результаті несвоєчасної оплати
відповідачем вартості поставленого
природного газу, а саме: з наданого
скаржником звіту про фінансові
результати за 2013 рік (а.с.104-105) не
вбачається, що збитки публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
є наслідком заборгованості саме
відповідача.

Зі змісту наведених вище норм п.3 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України, статей 233 Господарського
кодексу України та 551 Цивільного
кодексу України вбачається, що
зменшення розміру заявленої до
стягнення пені є правом суду, а за
відсутності чітко визначеного
переліку таких виняткових обставин
господарський суд, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку обставин, за яких можливе
зменшення пені.

Отже, судова колегія вважає, що
господарський суд повністю з'ясував
усі істотні для справи обставини, вірно
застосував приписи ст.551 Цивільного
кодексу України, п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
врахував інтереси сторін, які
заслуговують на увагу, причини
неналежного виконання відповідачем
зобов'язання, недоведеність позивачем
належними доказами наявності
збитків/понесених ним втрат від
прострочення відповідачем оплат
заборгованості, та прийшов до вірного
висновку про наявність обставин, за
яких зменшення розміру штрафних
санкцій від належних до стягнення сум є
підставним, і обґрунтовано зменшив
суму пені до 297 433,44 грн. та суму штрафу
до 192 845,39 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просив також стягнути з
відповідача 484 733,34 грн. 3% річних,
нарахованих за порушення строку
виконання грошового зобов'язання з
оплати вартості газу, отриманого в
період з листопада 2011 по квітень 2012 та з
жовтня по грудень 2012, та втрати
внаслідок інфляційних процесів в сумі
12 602, 24 грн.

Враховуючи підтвердження матеріалами
справи прострочення відповідачем
виконання грошового зобов'язання зі
сплати вартості газу, поставленого у
жовтні-грудні 2012р., судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про задоволення
позовних вимог про стягнення 3% річних в
загальній сумі 276 012,40 грн. по
зобов'язанням за наступний період:

по зобов'язанням жовтня 2012р. - з 15.11.2012р.
по 09.01.2014р. в сумі 52409,69 грн.;

по зобов'язанням листопада 2012р. - з
15.12.2012р. по 09.01.2014р. в сумі 87742,95грн.;

по зобов'язанням грудня 2012р. - з 15.01.2013р.
по 09.01.2014р. в сумі 135859,76 грн.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних та
інфляційних втрат за прострочення
виконання грошового зобов'язання з
оплати вартості газу, поставленого в
період з листопада 2011р. по квітень 2012р.,
судова колегія зазначає наступне.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 21.12.2012р. у
справі №5013/1476/12 за позовом публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до комунального підприємства
"Теплоенергетик" про стягнення боргу
встановлено прострочення зі сторони
відповідача строків оплати вартості
газу, отриманого за договором №14/2386/11 в
період з жовтня 2011р. по квітень 2012р., та
стягнуто з комунального підприємства
"Теплоенергетик" 15 659 704,94 грн. суми
основного боргу, а також 286 337,18 грн. 3%
річних, нарахованих за період
прострочення виконання зобов'язання по
24.09.2012 включно.

В силу приписів частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

За змістом ст.ст.202-205 Господарського
кодексу України та ст.ст.599-601, 604-609
Цивільного кодексу України рішення
суду про стягнення боргу не є підставою
для припинення грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення, яким
вирішено питання про стягнення суми
основного боргу, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору доки борг не буде сплачено та
не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання і не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України (аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Верховного Суду України у справі №10/25
від 20.01.2011р.).

Як зазначив позивач, після прийняття
рішення суду у справі №5013/1476/12
відповідач стягнуту суму основного
боргу повністю не сплатив,
заборгованість за вказаним рішенням по
сумі основного боргу складає 1 478 489,60
грн.

У відповідності з пунктом 1.12. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", з
огляду на вимоги частини першої статті
4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позовних вимог
в частині стягнення 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання з оплати вартості газу,
поставленого в період з листопада 2011р.
по квітень 2012р., судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про стягнення з
відповідача 3% річних на загальну суму
207 557,92 грн. по зобов'язанням за
наступний період:

по зобов'язанням листопада 2011р. - з
25.09.2012р. по 20.12.2012р. (87 к.дн.) на суму боргу
2442907,67 грн. 3% річних в сумі 17 420,74 грн.;

по зобов'язанням грудня 2011р. - з 25.09.2012р.
по 20.12.2012р. (87 к.дн.) на суму боргу 3265210,27
грн. 3% річних в сумі 23 284,70 грн.;

по зобов'язанням січня 2012р. - з 25.09.2012р.
по 17.12.2012р. (84 к.дн.) на суму боргу 1787807,24
грн. 3% річних в сумі 12 309,49 грн.; з 18.12.2012р.
по 20.12.2012р. (3 к.дн.) на суму боргу 1243950,21
грн. 3% річних в сумі 305,89 грн.; всього 3%
річних в сумі 12615,38 грн.;

по зобов'язанням лютого 2012р. - з 25.09.2012р.
по 20.12.2012р. (87 к.дн.) на суму боргу 4231007,10
грн. 3% річних в сумі 30 171,94 грн.; з 21.12.2012р.
по 28.12.2012р. (8 к.дн.) на суму боргу 1668676,40
грн. 3% річних в сумі 1 094,21 грн.; з 29.12.2012р.
по 31.03.2013р. (33 к.дн.) на суму боргу 445157,94
грн. 3% річних в сумі 1207,12 грн.; всього 3%
річних в сумі 32 473,27 грн.;

по зобов'язанням березня 2012р. - з 25.09.2012р.
по 30.01.2013р. (128 к.дн.) на суму боргу 3058606,72
грн. 3% річних в сумі 32 110,91 грн.; з 31.01.2013р.
по 28.03.2013р. (57к.дн.) на суму боргу 3019470,66
грн. 3% річних в сумі 14 146,01 грн.; з 29.03.2013р.
по 06.06.2013р. (70 к.дн.) на суму боргу 2603165,66
грн. 3% річних в сумі 14 977,12 грн.; з 07.06.2013р.
по 23.12.2013р. (200 к.дн.) на суму боргу 1568999,66
грн. 3% річних в сумі 25 791,78 грн.; з 24.12.2013р.
по 09.01.2014р. (17 к.дн.) на суму боргу 604 232,66
грн. 3% річних в сумі 844,40 грн.; всього 3%
річних в сумі 87 870,22 грн.;

по зобов'язанням квітня 2012р. - з 25.09.2012р.
по 09.01.2014р. (472 к.дн.) на суму боргу 874165,94
грн. 3% річних в сумі 33 893,61 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання з оплати
вартості газу, поставленого в період з
листопада 2011р. по квітень 2012р. та в
період з жовтня по грудень 2012р. складає
483 570,32 грн., у зв'язку з чим
господарським судом обґрунтовано
відмовлено в решті позову в частині
стягнення 3% річних.

Перевіривши розрахунок позовних вимог
в частині стягнення інфляційних втрат
за періоди з жовтня по грудень 2012 на
суму боргу по зобов'язаннях листопада;
грудня 2011, січня 2012 та з жовтня 2012 по
січень 2013 на суму боргу по
зобов'язаннях лютого 2012, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про задоволення
таких вимог на загальну суму 12 602,24 грн.
(а.с.33-35).

Отже, висновки господарського суду
відповідають матеріалам і обставинам
справи, а доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
таких висновків.

Враховуючи вищевикладене, підстави для
скасування рішення господарського
суду, які передбачені статтею 104
Господарського процесуального кодексу
України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на
скаржника відповідно до приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 17.04.2014р. у
справі №912/389/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
07.07.2014 року.

Головуючий суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
А.К.Дмитренко

Суддя
В.І.Крутовських