КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Справа№ 915/83/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: Прусакова О.М. -
представник за довіреністю від 14.10.2013
року;

від відповідача: Колесник Р.Ю. -
представник за довіреністю від 13.03.2014
року,

розглянувши у відкритому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кернел-Трейд"

на рішення Господарського суду
міста Києва від 27.03.2014 року

у справі № 915/83/14 (суддя Сівакова
В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кернел-Трейд"

до Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" в особі філії "Врадіївський
елеватор"

про стягнення 46 541, 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кернел-Трейд"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" в особі філії "Врадіївський
елеватор" про стягнення збитків за
договором складського зберігання № 22
від 02.07.2012 року у розмірі 46 541, 47 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що між сторонами
було укладено договір складського
зберігання зерна № 22 від 02.07.2012 за
умовами якого позивач зобов'язався
передати, а відповідач прийняти на
зберігання зерно, надавати додаткові
послуги та в установлений строк
повернути зерно позивачу. 28.05.2013
позивачем було надано під навантаження
на територію відповідача вагони
маневровим тепловозом, що належать
відповідачу. Однак, відвантажити зерно
було неможливим, оскільки вийшов з ладу
тепловоз. Вагони залишились на
території філії ПАТ "ДПЗКУ
"Врадіївський елеватор", забрати вагони
локомотивом залізниці було неможливо
по технічним характеристикам. Беручи
до уваги зазначене, відбувся простій
вагонів з 28.05.2013 року по 07.06.2013 року, що
призвело до збитків у розмірі 46 541, 47
грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року у справі № 915/83/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 27.03.2014 року та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не було
з'ясовано, на якій підставі відповідач
забрав вагони власним локомотивом з
колії станції Врадіївка Одеської
залізниці і виставив на під'їзні колії
ПАТ «Державна продовольчо-зернова
корпорація України» в особі філії ПАТ
«ДПЗКУ «Врадіївський елеватор»,
оскільки відповідач не отримував від
позивача заявку на відвантаження і не
був готовий відвантажувати зерно.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кернел-Трейд" по
справі № 915/83/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 915/83/14 колегію суддів
у складі Дідиченко М.А. (головуюча),
Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кернел-Трейд" прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі
Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А.,
Пономаренко Є.Ю. та призначено до
розгляду на 17.06.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 17.06.2014 року підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 17.06.2014 року заперечував
протии апеляційної скарги, просив суд
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

У судовому засіданні 17.06.2014 року
оголошена перерва до 01.07.2014 року.

Представники сторін у судовому
засіданні 01.07.2014 року підтримали свої
правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
02.07.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" в особі філії "Врадіївський
елеватор" (надалі - зерновий склад) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кернел-Трейд" (надалі
- поклажодавець) було укладено договір
складського зберігання зерна № 22
(надалі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1. договору
поклажодавець зобов'язується передати,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти на зберігання (зернові,
зернобобові, круп'яні, олійні культури)
врожай 2012 року (далі - зерно), надавати
додаткові послуги, відповідно до
додатку № 1, що є невід'ємною частиною
даного договору та в установлений
строк повернути їх поклажодавцю або
особі, зазначеній ним як одержувач,
відповідно до якісних показників,
передбачених цим договором.

Позивач зазначає, що 28.05.2013 року ним
було подано на колію № 5 станції
Врадіївка Одеської залізниці вагони
(зерновози), а саме № 95337028, № 95339354, №
95375200, № 9552664, № 95530457, № 95617536, № 95752358, №
95757563 для навантаження, вподальшому
локомотив відповідача виставив вагони
на під'їзну колію для проведення
вантажних робіт. Однак, відвантажити
зерно було неможливо, оскільки
тепловоз відповідача вийшов з ладу.
Вагони залишились на території філії
Публічного акціонерного товариства
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України" "Врадіївський
елеватор" та простояли на ній з 28.05.2013
року по 07.06.2013 року. Відповідач не вжив
заходів для прискорення ремонту
тепловоза та за час простою вагонів з
позивача було списано Одеською
залізницею 46 541, 47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що умовами договору передбачено,
що підставою для здійснення зерновим
складом відвантаження зерна є подана
поклажодавцем заява із зазначенням
передбачуваної дати відвантаження за
умови наявності технологічних
можливостей у зернового складу.

Позивачем належних доказів того, що він
звертався до відповідача з відповідною
заявою, в якій би була зазначена дата
відвантаження зерна 28.05.2013 року не
подано, а отже не підтверджено
порушення відповідачем умов договору.

Проте, звертаючись до суду апеляційної
інстанції, позивач зазначив, що суд
першої інстанції встановивши, що
останнім не було подано відповідачу
заявку на відвантаження зерна, не було
з'ясовано, на яких підставах відповідач
забрав вагони власним локомотивом з
колії станції Врадіївка Одеської
залізниці і виставив на під'їзні колії
ПАТ «Державна продовольчо-зернова
корпорація України» в особі філії ПАТ
«ДПЗКУ «Врадіївський елеватор».

Відповідно до п. 3.5. договору приймання
та відвантаження зерна проводиться
згідно з графіком, який в обов'язковому
порядку погоджується із зерновим
складом з урахуванням технічних,
технологічних та організаційних
можливостей зернового складу.

Згідно із п. 3.6. договору поклажодавець
доставляє та відвантажує зерно із
зернового складу автомобільним або
залізничним транспортом.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що за
10 днів до передбачуваної дати
відвантаження зерна, поклажодавець
подає письмову заяву (лист-клопотання),
в якій повинно зазначатись
найменування культури, її кількість,
якість за класом, група згідно зі
стандартами, вид транспорту,
залізнична станція призначення,
реквізити одержувача, дата
відвантаження. При відвантаженні зерна
залізничним транспортом, зерновий
склад зобов'язаний розпочати
навантаження вагонів не пізніше 10 днів
з моменту отримання заявки про
відвантаження за умови наявності
рухомого складу, з урахуванням графіка
відвантаження, що склався на
підприємстві та технічних,
технологічних і організаційних
можливостей зернового складу.

Так, колегією суддів встановлено, що
згідно із п. 4.1.10. договору зерновий
склад зобов'язаний повернути зерно за
першою вимогою поклажодавця у разі,
коли передбачений договором строк
зберігання не закінчився за умови, якщо
поклажодавець за 10 днів до
передбачуваної дати відвантаження
зерна, подає письмову заяву
(лист-клопотання), в якій повинно
зазначатись найменування культури, її
кількість, якість за класом, група
згідно зі стандартами, вид транспорту,
залізнична станція призначення,
реквізити одержувача, дата
відвантаження.

При відвантаженні зерна залізничним
транспортом, зерновий склад
зобов'язаний розпочати навантаження
вагонів не пізніше 10 днів з моменту
отримання заявки про відвантаження за
умови наявності рухомою складу, з
урахуванням графіка відвантаження, що
склався на підприємстві та технічних,
технологічних і організаційних
можливостей зернового складу.

Відповідно до п. 4.1.16. договору зерновий
склад зобов'язаний здійснити
відвантаження зерна автомобільним або
залізничним транспортом, наданим
поклажодавцем в строки, вказані в
письмовій заявці поклажодавця.

Отже, умовами договору передбачено, що
підставою для здійснення зерновим
складом відвантаження зерна є подана
поклажодавцем заявка із зазначенням
передбачуваної дати відвантаження за
умови наявності технологічних
можливостей у зернового складу. При
цьому, зерновий склад має 10 днів з
моменту отримання заявки для
відвантаження товару.

Як вбачається із матеріалів справи,
належних доказів направлення
відповідачеві заявки на відвантаження
товару, позивач суду не надав.

Натомість, як зазначається позивачем
та не заперечується відповідачем
позивач виставив відповідачеві вагони
під навантаження 28.05.2013 року на колію №
5 станції Врадіївка Одеської залізниці.
В свою чергу, відповідач транпортував
вагони власним локомотивом з колії
станції Врадіївка Одеської залізниці і
виставив на під'їзні колії ПАТ
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України».

Однак, відвантажити зерно не було
можливості, оскільки тепловоз
відповідача вийшов з ладу.

Враховуючи зазначене, позивач вважає,
що відповідач наніс йому збитки у
розмірі 46 541, 47 грн., які були списані
Одеською залізницею за простій
вагонів.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Отже, підставою для відшкодування
збитків є спричинення їх внаслідок
неналежного виконання зобов'язання за
договором, тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі понесених витрат.

Як зазначалося вище, позивач не надав
суду доказів направлення
відповідачеві заявки на відвантаження
зерна.

Однак, як зазначає відповідач та не
заперечується позивачем товар був
відвантажений 06.06.2013 року.

Таким чином, беручи до уваги те, що
відповідач згідно умов договору
повинен був відвантажити товар у
десятиденний строк з дня отримання
заявки, зважаючи на те, що вагони під
навантаження були виставлені 28.05.2013
року, а товар відвантажений 06.06.2013 року,
колегія суддів приходить до висновку,
що відповідач здійснив відвантаження
товару у встановлений договором строк.

Крім того, твердження позивача про те,
що він здійснив би відвантаження
товару у більш коротший строк є
необґрунтованим, оскільки на
підтвердження вказаного позивач не
надав жодного належного та допустимого
доказу.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Так, позивач не надав суду жодних
належних та допустимих доказів того, що
кошти за користування вагонами були
стягнуті у позивача у зв'язку
неналежними діями чи бездіяльністю
відповідача та не довів
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та понесенням ним
збитками.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
27.03.2014 року у справі № 915/83/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кернел-Трейд" на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.03.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року у справі № 915/83/14 -
без змін.

3. Матеріали справи № 915/83/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко