м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1461/14 03.07.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання
Крапивній А.М., розглянувши матеріали
справи

за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства "Київський
річковий порт"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Центр факторингових послуг",

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Дрім Фінанс"

про визнання недійсним договору
факторингу

за участю представників:

від позивача:Павлік І.П. - представник
за довіреністю № 01-29-797 від 30.12.2013 р. від
відповідача-1: від відповідача-2:не
з'явився Бегменко А.В. - представник за
довіреністю б/н від 26.03.2014 р.
Зеленковський О.О. - представник за
довіреністю б/н від 02.07.2014р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулося Публічне акціонерне
товариство "Київський річковий порт" з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Центр факторингових послуг"
(відповідач-1), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Дрім Фінанс" (відповідач-2) про визнання
договору факторингу № 03/09/13-1 від 03.09.2013
р. недійсним.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вказаний договір не
відповідає вимогам чинного
законодавства та порушує права
позивача (боржника за кредитним
договором), оскільки відповідачами у
справі не було отримано відповідної
згоди від наглядової ради ПАТ
"Київський річковий порт" на укладення
спірного договору, а лист позивача, на
підставі, якого укладався цей договір,
є підробленим. Крім того, спірний
договір укладений в іншій формі, тобто
в нотаріальній формі, ніж правочин на
підставі якого виникло зобов'язання
(кредитний договір № 855 К-Н від 15.10.2008 р.).

З цих підстав, посилаючись на ст. ст. 92,
203, 215, 513 ЦК України, позивач просить
визнати договір факторингу № 03/09/13-1 від
03.09.2013 р. недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, просив їх задовольнити в
повному обсязі, також просив
призначити у справі судову
почеркознавчу експертизу листа
позивача.

Представник відповідача-1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Фінансова компанія "Центр
факторингових послуг" (далі - ТОВ "ФК
"Центр факторингових послуг") в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, належним чином
був повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи або про
розгляд без їх участі до суду не подав.
Позиція відповідача-1 з приводу
заявленого позову суду невідома.

Присутні в судовому засіданні
представники відповідача-2 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Фінансова компанія "Дрім Фінанс" (далі -
ТОВ "ФК "Дрім Фінанс") проти позову
заперечили, вказали, що законодавство
не містить положень про обов'язковість
надання згоди боржника при заміні
кредитора у зобов'язанні та ПАТ
"Київський річковий порт" взагалі не є
стороною спірного договору, а, отже,
лист, на який посилається позивач, не
створює ніяких наслідків для
укладання спірного договору
факторингу. Просили відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
такого.

У судовому засіданні встановлено, що
15.10.2008 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Сведбанк" (банк),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Сведбанк" (далі -
ПАТ "Сведбанк") та Відкритим
акціонерним товариством "Київський
річковий порт", правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
"Київський річковий порт" (далі - ПАТ
"Київрічпорт", позичальник) був
укладений кредитний договір № 855 К-Н,
відповідно до якого банк надає
позичальнику грошові кошти (кредит) на
таких умовах: сума, що не перевищує 8 000
000,00 доларів США, дата повернення
кредиту - 15.10.2008 р., процентна ставка - 24 %
річних, а позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити відсотки
за його користування до 15 жовтня 2011 р.

У подальшому до кредитного договору
були внесені зміни шляхом укладення
додаткового договору № 12 від 10.01.2013 р.,
відповідно до якого сторони
домовились, що на дату укладання цього
договору загальна заборгованість
боржника складає суму 19
741 651,74 грн. Також цим договором кредитор
надав боржнику розстрочку погашення
боргу, починаючи з 01.06.2021 р. до 01.06.2030 р., а
боржник зобов'язався сплачувати
кредиторові комісійну винагороду у
розмірі 4 000,00 грн. та здійснити плату за
обслуговування кредиту в розмірі 30 000,00
грн.

01.06.2012 р. між ПАТ "Сведбанк" (клієнт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Центр факторингових послуг" (фактор)
був укладений договір факторингу № 28
Ф-Н (договір факторингу-1), відповідно до
якого безспірне право вимагати
повернення заборгованості, яка виникла
на підставі кредитного договору на
дату укладення цього договору:
грошових коштів одержаних в рахунок
кредитної лінії за кредитним
договором, право вимоги сплати
процентів за користування кредитною
лінією та право вимагати виконання
інших зобов'язань, встановлених
кредитним договором і на дату
укладення даного договору складають
суму у розмірі, визначеному п. 4.3 даного
договору, перейшло до відповідача -1
(ТОВ "ФК "Центр факторингових послуг")

Відповідно до п. 3.4 договору
факторингу-1 сторони домовились, що
заміна сторони у зобов'язанні
вважається такою, що відбулася, а права
вимоги за кредитним договором
вважаються відступленими клієнтом
фактору з дати зарахування суми коштів,
визначеної у п. 4.1 цього договору, на
рахунок клієнта та укладення в день
зарахування таких коштів сторонами
акту приймання-передачі.

За відступлення права вимоги до
боржника за кредитним договором фактор
сплачує клієнтові (банку) суму в
розмірі 28 350 000,00 грн. у день укладення
цього договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору
факторингу-1 сторони встановили, що
загальний розмір заборгованості
боржника, право вимоги повернення якої
відступається клієнтом фактору за
даним договором, становить 6 108 408,10
доларів США, що еквівалентно 48 821 451,74
грн.

Крім того, судом встановлено, що 03.09.2013
р. між ТОВ "ФК "Центр факторингових
послуг" (первісним кредитором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Дрім Фінанс" (фактор) було укладено
договір факторингу № 03/09/13-1 (спірний
договір, договір факторингу-2),
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за № 2757, відповідно до
якого безспірне право повернення
вищевказаної заборгованості перейшла
до відповідача-2.

Відповідно до п. 3.1 договору
факторингу-2 в порядку та на умовах,
визначеним цим договором, клієнт
передає (відступає) на користь фактора,
а фактор набуває право вимоги до
боржника за кредитним договором і
зобов'язується сплатити клієнту суму,
визначену в п. 4.1 цього договору, на
умовах, визначених цим договором.

За відступлення права вимоги до
боржника за кредитним договором фактор
сплачує клієнтові суму в розмірі 197 577, 98
грн. у день укладення цього договору
протягом 10 робочих днів з
дати укладення сторонами цього
договору (п. 4.1 договору факторингу-2).

Відповідно до п. 4.3 договору
факторингу-2 сторони встановили, що
загальний розмір заборгованості
боржника, право вимоги повернення якої
відступається клієнтом фактору за
даним договором, становить 19 757 797,50 грн.

У день укладення акту прийому-передачі
клієнт передає факторові оригінали
та/або копії документів, що засвідчують
дійсність грошової вимоги. Передача
документів засвідчується укладенням
акту приймання-передачі (п. 5.1 договору
факторингу-2).

Позивач вказує, що зазначений договір
факторингу-2 є недійсним, оскільки
відповідачі не отримали згоди боржника
на його укладення.

Перевіряючи такі доводи позивача,
господарський суд виходив з
наступного.

В силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203
ЦК України передбачено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Як вже було встановлено судом,
сторонами договору факторингу № 03/09/13-1
від 03.09.2013 р. є ТОВ "Фінансова компанія
"Центр факторингових послуг" та ТОВ
"Фінансова компанія "Дрім Фінанс". Цей
договір набув чинності після його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
печатками, право вимоги перейшло до
нового кредитора (фактора) в день
укладення сторонами цього договору і
підписання сторонами акту
приймання-передачі (п. 9.1 договору).

Таким чином, внаслідок укладення
спірного договору була здійснена
заміна кредитора у зобов'язанні за
кредитним договором № 855 К-Н від 15.10.2008
р. з ТОВ "Фінансова компанія "Центр
факторингових послуг" на ТОВ "Фінансова
компанія "Дрім Фінанс".

Відносини, що виникли між сторонами у
даній справі, та, зокрема, порядок
заміни кредитора у зобов'язанні,
регулюються главою 47 Цивільного
кодексу України.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином.

Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу
України передбачено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору, що
оскаржується, та акту
приймання-передачі від 03.09.2013 р., вимоги
ст.ст. 512, 514 ЦК України відповідачами
були дотримані.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, діюче законодавство не
пов'язує надання згоди боржником на
заміну кредитора у зобов'язанні з
правомірністю такої заміни, та не
містить положень про обов'язковість
надання згоди боржника при заміні
кредитора у зобов'язанні.

Крім того, з п. 2.2 спірного договору
вбачається, що підписанням цього
договору клієнт (відповідач-1)
підтверджує, що право вимоги, яке
передається фактору (відповідачу-2) за
цим договором не відчужене, не є
предметом судового чи іншого спору, під
арештом не перебуває та може бути
відступлене без згоди боржника.

Отже, судом встановлено, що ні норми
закону, ні положення даного договору не
містять обов'язку відповідачів
отримати згоду боржника на заміну
кредитора у зобов'язанні, а відтак,
надання згоди позивача на укладення
договору факторингу № 03/09/13-1 від 03.09.2013
р. не є обов'язковим.

Вищевикладеним спростовується
твердження позивача про те, що лист
виконуючого обов'язки голови правління
ПАТ "Київський річковий порт" Дудки М.П.
має значення та впливає на дійсність
укладення договору факторингу № 03/09/13-1
від 03.09.2013 р.

Також позивач вказує, що спірний
договір укладений без згоди
наглядової ради ПАТ
"Київський річковий порт", та
посилається на положення пп. "і" ч. 5 ст. 41
Закону України "Про господарські
товариства", яким питання затвердження
договорів (угод), укладених на суму, що
перевищує вказану в статуті
товариства, віднесено до компетенції
загальних зборів товариства та
зазначає, що згідно із статутом ПАТ
"Київський річковий порт", попереднє
погодження на укладення головою
правління від імені товариства
правочинів (договорів), ціна яких
перевищує один мільйон гривень,
відноситься до виключної компетенції
наглядової ради.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу
України закріплено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, вповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до ст. 1079 ЦК України, сторонами у
договорі факторингу є фактор і клієнт,
а боржник не бере участі в укладенні та
підписанні договору.

Положеннями законодавства та статуту,
на які посилається позивач,
врегульовано порядок та правові
підстави укладення договорів (угод),
стороною у яких є товариство. А
оскільки, ПАТ "Київський річковий порт"
не є стороною спірного договору
факторингу, то й застосування
вищенаведених норм у цьому спорі є
безпідставним.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що при укладенні спірного
договору, відповідачі були обізнаними
з вимогами законодавства, яке не
містять вимоги щодо отримання згоди
боржника для укладення такого
договору, діяли на основі вільного
волевиявлення, а лист, на який
посилається позивач, незалежно від
його походження та справжності підпису
на ньому, не створює жодних прав та
обов'язків для відповідачів та не має
будь-якої юридичної сили стосовно
укладеного між ними спірного договору
факторингу.

З вищевикладених підстав
господарський суд також вважає
недоцільним проведення у справі
судової експертизи листа, у зв'язку з
чим позивачу було відмовлено у
задоволенні його клопотання.

Щодо посилання представника ПАТ
"Київрічпорт" на положення ч. 1 ст. 513 ЦК
України, згідно з якою правочин про
заміну кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові, а
відповідно факт нотаріального
посвідчення оспорюваного договору є
порушенням вказаної норми, що, в свою
чергу, є підставою для визнання
договору факторингу-2 недійсним, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 209 ЦК України на
вимогу фізичної або юридичної особи
будь-який правочин з її участю може
бути нотаріально посвідчений.

Таким чином, діюче законодавство не
містить заборони для нотаріального
посвідчення правочину, зокрема, в
даному випадку договору факторингу №
03/09/13-1 від 03.09.2013 р.

З приводу пояснень позивача про
порушення відповідачами банківської
таємниці при укладенні спірного
договору, що також тягне за собою
визнання його недійсним на підставі
ст.. 203, 215 ЦК України, суд зазначає, що
вказані позивачем обставини не
стосуються предмету та підстав позову,
а тому суд їх не розглядає.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
встановлені обставини у справі та
положення чинного законодавства, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання спірного
договору недійсним, у зв'язку з чим
відмовляє позивачу у задоволенні
позову.

За правилами статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного
товариства "Київський річковий порт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Центр факторингових послуг",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Дрім Фінанс" про визнання договору
факторингу № 03/09/13-1 від 03.09.2013 р.
недійсним відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 3 липня 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 8
липня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І.
Головіна