ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.
Справа № 914/1241/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Якімець Г.Г.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Сокальської міської ради
Львівської області від 03.06.2014 р. (вх. №
01-05/2708/14 від 17.06.2014 р.),

на рішення господарського суду
Львівської області від 12 травня 2014 року

у справі № 914/1241/14 (суддя Мазовіта А.Б.),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВС Сіті Медія», м.
Київ,

До відповідача: Сокальської міської
ради Львівської області, м. Сокаль,
Львівської обл.,

Про стягнення з відповідача на користь
позивача 7 185,76 грн., в т.ч. 4 680,00 грн. -
основного боргу, 45,69 грн. - інфляційних
втрат, 2096,38 грн. - 15% за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання, 363,69
грн. - пені та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: Чернявська
Х.М. - п/к за дорученням № 28/02-37 від 16.01.2014
р., від позивача: Нуцковська С.В. - п/к за
довіреністю б/н від 15.04.2014 р.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань
про відвід суддів - не надходило.

За клопотанням представників сторін,
які прибули в дане судове засідання,
здійснюється фіксація судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 17.06.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням В. о. Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 914/1241/14 господарського суду
Львівської області введено суддів -
Л.Л.Давид та Г.Г.Якімець.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.06.2014 року
скаржнику відновлено строк на подання
апеляційної скарги та ухвалою суду від
19.06.2014 р. прийнято апеляційну скаргу
Сокальської міської ради від 03.06.2014 р.
(вх. № 01-05/2708/14 від 17.06.2014 р.) до
провадження та розгляд скарги
призначено на 09.07.2014 року, про що
сторони були належним чином
повідомлені рекомендованою поштою
(докази - оригінали повідомлень про
вручення знаходяться в матеріалах
справи).

Через канцелярію суду, 07.07.2014 р. за вх. №
01-4/3782/14, позивачем подано відзив на
апеляційну скаргу, просить залишити
рішення господарського суду
Львівської області у справі № 914/1241/14 за
позовом ТзОВ «СВС Сіті Медія» до
Сокальської міської ради про стягнення
заборгованості за надані послуги без
змін, апеляційну скаргу Сокальської
міської ради Львівської області - без
задоволення, також до відзиву
позивачем додано квитанцію про
надіслання відповідачу копії відзиву
та довіреність на представника ТзОВ
«СВС Сіті Медія».

В судове засідання, яке відбулось 09.07.2014
р., прибув представник
Апелянта/відповідача, надав пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі, доводи наведені в апеляційній
скарзі підтримав, усно зазначив, що
апелянт є органом місцевого
самоврядування та фінансується з
місцевого бюджету України, відтак
просить рішення місцевого суду
скасувати в повному обсязі та
постановити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову
повністю.

Представник позивача в судове
засідання прибув, проти апеляційної
скарги заперечив, з підстав зазначених
у відзиві на апеляційну скаргу від
07.07.2014 р. за вх. № 01-4/3782/14, доводи
наведені у відзиві на апеляційну
скаргу підтримав, просить залишити
рішення господарського суду
Львівської області у справі № 914/1241/14
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи (а.с. 82, 83) та їх повноважні
представники прибули в дане судове
засідання 09.07.2014 р., колегія суддів не
вбачає підстав для відкладення
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 914/1241/14.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
рішення місцевого суду залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12.05.2014 року у
справі № 914/1241/14 (суддя Мазовіта А.Б.)
позов задоволено частково (пункт 1-й
резолютивної частини рішення).
Стягнуто з Сокальської міської ради
Львівської області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВС Сіті Медія» 4 680
грн. 00 коп. - основного боргу, 2094 грн. 47
коп. - 15% річних, 45 грн. 69 коп. -
інфляційних втрат, 1734 грн. 05 коп.
судового збору (пункт 2-й резолютивної
частини рішення). В частині стягнення 363
грн. 69 коп. пені та 1 грн. 91 коп. 15% річних -
відмовлено (пункт 3-й резолютивної
частини рішення) (а. с. 47-56).

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду апелянт/відповідач (Сокальська
міська рада Львівської області)
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, просить скасувати рішення
господарського суду від 12.05.2014 р. по
справі № 914/1241/14 в повному обсязі і
постановити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні його вимог в
повному обсязі (а. с. 84-88).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті рішення, порушено норми
матеріального та процесуального права,
так як судом першої інстанції при
прийнятті рішення не було враховано
ряд обставин, які мають важливе
значення для справи. Вважає, що
місцевий суд не врахував норми
Цивільного та Господарського права, а
зробив висновки в контексті посилань
лише позивача, оскільки на думку
апелянта, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
згідно Договору № 2543 від 15.12.2010 р. ним
було надано послуги за період 15.12.2010 р.
по 31.03.2011 р., так як позивач в подальшому
нав'язуючи свої послуги звертався до
них із листом від 18.08.2011 р. в якому
вказував на те, що надсилає нам
каталог, однак вказаний в листі каталог
ним не був наданий. Крім того, апелянт
також зазначає, що місцевим судом
залишено поза увагою той факт, що 16.03.2012
р. в Сокальську міську раду прибув
представник фірми позивача, який надав
нам каталог «Національний
інвестиційний путівник» та
роздруківки з сайту, у зв'язку з чим був
укладений Договір № 7556 від 16.03.2012 р. на
виконання якого, сторонами 21.03.2012 р.
підписано Акт прийому-передачі
виконаних робіт та оплата за виконану
роботу проведена платіжним дорученням
№ 49 від 22.03.2014 р., сума проплати 4 690,00 грн.
на рахунок позивача. Щодо
підтвердження виконання умов спірного
договору № 2543 від 15.12.2010 р. позивачем
крім ксерокопії листа формату А4 із
загальними даними про місто Сокаль
Львівської області подано не було,
відтак, будь які дані щодо розміщення
сайту на сервері, хостингу, реєстрації
у пошукових системах, налаштування
електронної пошти та інші докази
відсутні, так як Акт прийому-передачі
виконаних робіт відсутній, а роботи в
цей період не були виконані взагалі та
посилається на норми закону, щодо
виконання зобов'язань.

Також в своїй апеляційній скарзі
апелянт зазначає, що місцевим судом у
спірному рішенні не зазначено, що
відповідачем було подано відзив на
позовну заяву з завіреними належним
чином додатками, які місцевим судом не
описано та навіть не зазначено.
Одночасно звертає увагу на те, що
договір на який посилається сторона
позивача у своїй позовній заяві
(Договір № 2546 від 15.12.2010 р.) взагалі не
існує, хоча в процесі судового розгляду
подано заяву про описку.

Окрім того, апелянт також в апеляційній
скарзі зазначає, що місцевим судом не
враховано ряд положень Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та не враховано особливості, що
замовником за спірним договором
виступає Сокольська міська рада. Крім
того, укладений між сторонами Договір
№ 2543 передбачає оплату наданих послуг,
які з огляду на статус замовника,
передбачають здійснення платежів з
місцевого бюджету, однак спірний
договір був укладений з міським
головою, а відтак використання
бюджетних коштів можливе лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, що міститься у
відповідному рішенні сесії про
затвердження місцевого бюджету на
поточний рік, відтак питання, що
пов'язані із плануванням затвердження
місцевого бюджету та внесення змін до
нього належить до виключної
компетенції ради, а вказаний договір
підлягає обов'язковому затвердженню
відповідною радою, однак погодження на
укладення Договору № 2543 від 15.12.2010 р.
Сокальська міська рада не надавала, що
на думку апелянта означає відсутність
у міського голови Зарічного Б.С.
необхідного обсягу повноважень на
підписання спірного правочину.

Також апелянт зазначає, що власне за
умовами Договору № 7556 від 16.03.2012 р.
Сторонами зобов'язання, виконання яких
передбачалося у Договорі № 2543 від
25.12.2010 р., виконано сторонами в повному
обсязі, послуга надана, Акт прийому -
передачі виконаних робіт - підписаний,
послуга оплачена, кошти, на оплату
послуг були передбачені в Бюджеті
Сокальської міської ради 2012 року,
однак, оскільки цей факт взагалі не
досліджувався судом першої інстанції
та залишений ним поза увагою, на думку
апелянта, наявні підстави для
скасування рішення господарського
суду від 12.05.2014 р. по справі № 914/1241/14 в
повному обсязі.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «СВС Сіті Медія» є
юридичною особою, ідентифікаційний код
юридичної особи 37025570, місцезнаходження
юридичної особи: п. і. 01054, м. Київ, вул.
Воровського, буд. 32, кв. 2, Вид діяльності
за КВЕД-2010: 58.14 Видання журналів і
періодичних видань; 46.19 Діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; 46.49 Оптова
торгівля іншими товарами
господарського призначення; 58.19 Інші
види видавничої діяльності; 73.11
Рекламні агентства, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АА № 914625 (а. с. 19),
довідкою з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ) Серії АА № 642047 (а. с. 20) та
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АГ № 898405 (а. с. 33-35).

Відповідач: Сокальська міська рада
Львівської області є органом місцевого
самоврядування, юридичною особою,
ідентифікаційний код юридичної особи:
26205171, місцезнаходження юридичної
особи: 80000, Львівська обл., Сокальський
р-н, м. Сокаль, вул. Шептицького, 44, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців серії АГ №
898409 (а. с. 36-37).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, 15.12.2010 р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «СВС Сіті Медія»
(Виконавець - за договором, Позивач у
справі) та Сокальською міською радою
Львівської області (Замовник - за
договором, Відповідач у справі) було
укладено Договір № 2543 (далі за текстом -
Договір № 2543) (а. с. 12 та 12/зворот).

Колегією суддів встановлено, що
вищезазначений Договір № 2543 укладено
сторонами у письмовій формі, у формі
єдиного документа, відповідно до ст. 181
ГК України, підписано повноважними
представниками двох сторін за
договором, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
вимогам статей 207, 208 ЦК України, є
правомірним право чином згідно із ст. 204
ЦК України, апелянтом не доведено
зворотнє.

Зазначений правочин є договором про
надання послуг, оскільки за основними
та другорядними ознаками відповідає
вимогам статті 901 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів
про надання послуг, якщо це не
суперечить суті зобов'язання.

Також слід зазначити, що Договір № 2543 у
встановленому порядку не розірваний,
не змінений, такі докази в матеріалах
справи відсутні та сторонами не подано.
Разом з тим, умови Договору № 2543 від
15.12.2010 р. не є предметом виконання за
іншим Договором № 7556 від 21.03.2012 р. (а.с.
62-63), як стверджує апелянт/відповідач,
відтак зазначений Договір № 2543 є
дійсним.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 2543,
Виконавець за завданням Замовника
зобов'язується надати послуги з
розробки інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), їх графічного
оформлення та редагування, а також з
публікації вказаних інформаційних
матеріалів (стаття-презентація) у
виданні Національний інвестиційний
Путівник (NATIONAL INVESTMENTS GUIDE) англійською
та німецькою мовами.

Вартість послуг становить 3900,00 грн. без
ПДВ та 4680,00 грн. в тому числі ПДВ (п. 2.1
Договору). Пунктом 2.2. Договору № 2543
сторони зазначили строк оплати: до 31
березня 2011 року.

Виконання грошових зобов'язань за цим
Договором здійснюється у наступній
черговості: 1) пеня; 2) проценти та
інфляційні витрати відповідно до ст. 625
ЦК України; 3) заборгованість за надані
згідно умов цього Договору послуги; 4)
інші платежі (п. 2.3. Договору № 2543).

Права та обов'язки сторін передбачені
розділом 3 даного Договору № 2543.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 2543,
Виконавець розробляє і публікує
інформаційні матеріали
(стаття-презентація) за допомогою
письмових матеріалів і фотографій, які
надає Замовник.

Згідно п. 3.2. Договору № 2543, Замовник
зобов'язаний протягом 7 календарних
днів з дня підписання цього Договору
надіслати Виконавцю письмові
матеріали та фотографії для обробки,
узгодженні у Додатку до цього Договору,
в іншому випадку інформаційні
матеріали (стаття-презентація)
розробляються та публікуються без
фотографії.

Так, згідно п. 3.3. Договору № 2543,
Замовник має право протягом 4 робочих
днів з дати отримання розроблених
виконавцем інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), перекладених на
українську мову, внести будь-які
виправлення або зміни до інформаційних
матеріалів (стаття-презентація), про що
повинен письмово повідомити виконавця.
В іншому випадку, якщо виконавець не
отримає від замовника будь-яких
письмових повідомлень щодо
редагування інформаційних матеріалів
до закінчення вказаного в цьому пункті
строку, то вважається, що у замовника
відсутні заперечення до якості
інформаційних матеріалів, які в цьому
випадку публікуються без змін та
доповнень.

Пунктом 3.4. Договору № 2543 Сторони
домовились, що відповідальність за
зміст та достовірність інформаційних
матеріалів (стаття-презентація),
включаючи текст і фото, несе Замовник,
який також гарантує, що на всі
матеріали, які будуть надані
Замовником і використані в розробці
інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), Замовник має
відповідні авторські права, які не
обтяжені будь-якими правами та
законними інтересами третіх осіб. Якщо
третя сторона заявить, що саме вона
володіє авторськими правами на
використані матеріали, то
відповідальність за використання
таких матеріалів несе Замовник, а не
Виконавець.

Так, протягом усього терміну дії
Договору № 2543, Замовник безкоштовно
надає право Виконавцю на використання
та розмноження матеріалів, ще
передаються Замовником для виконання
цього Договору (п. 3.5. даного Договору).

Відповідно п. 3.6. Договору № 2543,
Виконавець зобов'язаний надіслати
копію опублікованих інформаційних
матеріалів (стаття - презентація)
замовнику, щоб підтвердити публікацію
замовлених матеріалів.

Відповідальність сторін визначена
розділом 4 Договору № 2543.

Відповідно до п. 4.1. Договору, у випадку
невиконання або неналежного
(несвоєчасного) виконання грошових
зобов'язань Замовник зобов'язаний
сплатити Виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

У випадку невиконання або неналежного
(несвоєчасного) виконання грошових
зобов'язань, Замовник на вимогу
Виконавця зобов'язаний сплатити суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також п'ятнадцять
процентів річних, від простроченої
суми (п. 4.2.Договору № 2543).

Договір діє з моменту його укладення і
до виконання сторонами своїх
договірних зобов'язань (п. 5.1 даного
Договору).

Як визначено у п. 5.2. Договору № 2543, цей
Договір може бути розірваний, змінений
або доповнений тільки за взаємною
згодою Сторін. Зміни та доповнення до
цього Договору викладаються в
письмовій формі та набувають чинності
з моменту їх підписання повноважними
представниками Сторін.

Сторонами у п. 5.5. Договору № 2543
визначено, що будь-які повідомлення, що
направляються сторонами одна одній у
зв'язку з цим договором, повинні бути
викладені у письмовій формі та будуть
вважатися поданими належним чином,
якщо вони надіслані рекомендованим
листом або доставлені особисто на
адресу сторін, що зазначена у цьому
договорі.

Колегія суддів зазначає, будь яких
додатків до Договору № 2543 сторонами не
укладалось та не підписувалось, такі
докази в матеріалах справи відсутні та
сторонами не подані (не надіслані).

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач на виконання умов
вищевказаного Договору, 30.03.2011 р.
надіслав голові Сокальської міської
ради Львівської області Зарічному
Богдану Степановичу лист -
Повідомлення за № 327 (а. с. 13) з
проханням, на основі підписаного
Договору, надіслати згоду на
публікацію або будь-які корективи до
презентації нам письмово поштою,
факсом або на електронну адресу:
, протягом 4 робочих днів
з дати отримання даного макету
презентації, також до повідомлення
зазначено додатки: презентація
населеного пункту на англійській та
німецькій мові; переклад презентації
на українську мову; копія договору.

Відповідно до поданого позивачем
повідомлення про вручення поштового
відправлення: рекомендованої
кореспонденції К-32 від 30.03.2011 р. (а.с.
13/зворот), воно надіслано Позивачем за
місцезнаходженням Відповідача: п. і.
80000, Львівська обл., Сокальський р-н, м.
Сокаль, вул. Шептицького, 44, та отримано
Відповідачем, під розписку, 05.04.2011 р.

Однак, Відповідач своїм правом на
внесення виправлень або змін до
інформаційних матеріалів не
скористався (п. 3.3. Договору № 2543), тому
позивачем вказана стаття-презентація
була надрукована у каталозі
«Національний інвестиційний путівник»
без змін та доповнень.

На підтвердження публікації Позивачем
замовлених матеріалів Відповідачем,
18.08.2011 р. листом (Повідомлення) № 514,
Позивач надіслав Відповідачу
примірник каталогу «Національний
інвестиційний путівник» (National Investment
Guide) (а. с. 15, 38-41) та копію Договору (а. с.
14), що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення:
рекомендованої кореспонденції К-54, яке
отримано Відповідачем, під розписку,
23.08.2011 р. (а. с. 14/зворот).

Відповідно до п. 5.5. Договору № 2543
Позивачем було дотримано умов спірного
Договору.

Однак, Відповідач взяті на себе
договірні зобов'язання, щодо оплати
вартості наданих Позивачем послуг (п. 2.2
Договору № 2543) не виконав, чим
заборгував позивачу 4 680,00 грн. (п.2.1.
даного Договору).

Як уже було вище зазначено, даний
Договір діє з моменту його укладення і
до виконання сторонами своїх
договірних зобов'язань (п. 5.1 даного
Договору).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901
ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України чітко визначено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З вищенаведеного вбачається, що
Позивач взяті на себе договірні
зобов'язання виконав в повному обсязі,
Відповідач, в порушення умов Договору
№ 2543 від 15.12.2010 р. - не виконав, за надані
послуги не оплатив, станом на час
подання позовної заяви до суду
заборгованість Відповідача перед
Позивачем складає 4680,00 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Щодо тверджень апелянта/відповідача,
що Позивач в своїй позовній заяві
посилається на Договір № 2546 від 15.12.2010
р., якого взагалі не існує, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
в матеріалах справи знаходиться заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВС Сіті Медія», яка
подана через канцелярію
господарського суду Львівської
області за вх. № 18489/14 від 28.04.2014 р. (а. с.
23), в якій Позивач просить в процесі
розгляду справи правильним вважати
номер Договору 2543, замість 2546.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що
апелянт/відповідач в своїй апеляційній
скарзі звертає увагу суду на те, що
місцевим судом не взято до уваги відзив
на позовну заяву з додатками, які
надсилались апелянтом/відповідачем на
адресу місцевого господарського суду,
а лише враховано та зроблено висновки в
контексті посилань позивача, з приводу
цього колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
апелянтом/відповідачем під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, 12.05.2014 р. за вх. № 20073/14 подано
Відзив - заперечення на позовну заяву №
355/02-35 від 08.05.2014 р. без додатків
зазначених у вказаному відзиві
(запереченні) (а.с. 42-45).

З рішення господарського суду
Львівської області від 12.05.2014 року у
справі № 914/1241/14 вбачається, що місцевим
судом в описовій частині зазначено та
звернуто увагу на відзив - заперечення
апелянта/відповідача.

Крім того, в матеріалах справи
знаходиться Відзив - заперечення на
позовну заяву № 355/02-35 від 08.05.2014 р. з
додатками, які були надіслані
Відповідачем по-пошті, та поступили на
адресу суду - 13.05.2014 р. за вх. № 20552/14,
тобто тільки наступного дня, після
оголошення вступної та резолютивної
частини рішення у справі № 914/1241/14 від
12.05.2014 р. (а.с. 58-61, 62-63, 64, 65, 66-69, 70 - 71, 72,
73)(конверт - а.с. 74), відтак, колегія судів
вважає твердження
апелянта/відповідача в цій частині
такими, що не заслуговують на увагу
суду, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, Відповідач був належним чином,
під розписку - 15.04.2014 р. повідомлений про
день, час та місце розгляду справи,
оскільки отримав ухвалу місцевого
господарського суду від 08.04.2014 р. про
порушення провадження у справі №
914/1241/14 та призначення справи до
розгляду на 28.04.2014 р. на 11:10 год.
рекомендованою кореспонденцією №
530 (а.с. 5), 25.04.2014 р. подав письмове
Клопотання за № 319/02-37 від 25.04.14 р. (вх. №
18340/14 від 25.04.14 р.) (а.с. 22) про відкладення
розгляду справи.

Місцевий господарський суд
задовольнив клопотання Відповідача,
ухвалою від 28.04.2014 р. (а.с. 27-28) відклав
розгляд даної справи на 12.05.2014 р. на 12:30
год., про що повідомив Відповідача під
розписку, рекомендованою поштою №
723 (а.с. 29), яку останній отримав -
06.05.2014 р.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, Відповідач 25.04.2014 р. (вх. № 19149/14
від 30.04.2014 р.) через канцелярію
місцевого суду подав чергове
Клопотання за № 319/02-37 (а.с. 30) про
відкладення розгляду справи.

З огляду на викладені вище обставини,
колегія суддів зазначає, що нормами
чинного законодавства України не
обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі.
Тому неможливість представників
відповідача бути присутнім у судовому
засіданні не перешкоджає реалізації
права учасника можливості
скористатися правами ст. 28 ГПК України
та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Відтак колегія суддів приходить до
висновку, що місцевий господарський
суд надав можливість Позивачу та
Відповідачу подати відповідно до
приписів ст. 4-3, 32-34 ГПК України суду
першої інстанції всі необхідні докази
з метою повного, об'єктивного та
всебічного розгляду справи по суті. Не
своєчасне подання Відповідачем суду
першої інстанції доказів у справу за
вищевикладених обставин, не є
підставою для скасування судового
рішення у даній справі.

Щодо тверджень апелянта/відповідача,
що позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів того, що згідно
Договору № 2543 від 15.12.2010 р. ним було
надано послуги за період 15.12.2010 р. по
31.03.2011 р., оскільки позивачем не було
надано каталог «Національний
інвестиційний путівник», а лише
ксерокопії листа формату А4 із
загальними даними про місто Сокаль,
Львівської області, що не є належними
та допустимими доказами, колегія
суддів також вважає такими, що не
заслуговують на увагу суду та є
надуманими.

Твердження скаржника, що 16.03.2012 р.
прибув представник фірми позивача,
який надав відповідачу каталог
«Національний інвестиційний путівник»
та роздруківки з сайту, Сокальською
міською радою був укладений Договір №
7556 від 16.03.2012 р. на виконання якого,
сторонами 21.03.2012 р. підписано Акт
прийому-передачі виконаних робіт та
оплата за виконану роботу проведена
платіжним дорученням № 49 від 22.03.2014 р. у
розмірі 4 690,00 грн., також не
заслуговують на увагу суду, оскільки
предметом спору у справі № 914/1241/14 є
Договір № 2543 від 15.12.2010 р., а не Договір
№ 7556 від 16.03.2012 р., на який посилається
Апелянт/відповідач.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
доцільне надати правовий висновок і
Договору № 7556, який укладено між ТзОВ
«СВС Сіті Медіа» та Сокольською
міською радою Львівської області -
16.03.2012 р. (а.с. 62-63), на який, як на одну із
підстав для скасування судового
рішення по даній справі посилається
Апелянт/відповідач.

Зазначений Договір № 7556 укладено між
тими самими Сторонами - ТзОВ «СВС Сіті
Медіа» (Виконавець) та Сокольською
міською радою Львівської області
(Замовник), дата укладення - 16.03.2012 року.

Договір № 7556 укладено у письмові формі,
підписано повноважними особами двох
сторін, їх підписи посвідчено
печатками сторін, що відповідає ст. 181
ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України, за
основними та неосновними ознаками є
договором про надання послуг.

У пункті 1.1. Договору № 7556, який
укладено 16.03.2012 р., Виконавець за
завданням Замовника зобов'язується
надати послуги з розробки
інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), їх графічного
оформлення та редагування, а також з
публікації вказаних інформаційних
матеріалів (стаття-презентація) на
порталі www. Meriaonline. Com. Ua. українською,
російською, німецькою та англійською
мовами. Вартість послуг: 4680 грн. (п. 2.1.
Договору № 7556), Договір діє протягом 1
(одного) року з моменту його укладення
(п. 5.1. Договору № 7556), як зазначалося
вище, Договір № 7556 укладено між тими
самими сторонами - 16.03.2012 р. (а.с. 62).

За умовами Договору № 2543 від 15.12.2010 р.
Виконавець за завданням Замовника
зобов'язується надати послуги з
розробки інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), їх графічного
оформлення та редагування, а також з
публікації вказаних інформаційних
матеріалів (стаття-презентація)
виданні Національний інвестиційний
Путівник (NATIONAL INVESTMENTS GUIDE) англійською
та німецькою мовами (п. 1.1.), вартість
послуг становить 3900,00 грн. без ПДВ та
4680,00 грн. в тому числі ПДВ (п. 2.1
Договору). Пунктом 2.2. Договору № 2543
сторони зазначили строк оплати: до 31
березня 2011 року. Договір № 2543 діє з
моменту його укладення і до повного
виконання сторонами своїх договірних
зобов'язань (п. 5.1. Договору № 2543).

З наведеного вище випливає, що вказані
вище два (2) договори № 2543 та № 7556,
укладено Сторонами у різні періоди
часу (15.12.2010 р. та 21.03.2012 р.), є різними за
предметами Договорів, строками їх
чинності (дії) в часі, тобто є різними за
істотними умовами.

Умовами Договору № 7556, який укладено
16.03.2012 р. і з того ж моменту є чинним
протягом одного року, охоплено інший
період в часі виконання зобов'язань
Виконавцем та Замовником, а саме:
період з 16.03.2012 р. по 21.03.2013 р.

Договір № 7556 не містить жодних
посилань на виконання тих чи інших
зобов'язань, які виникли за Договором №
2543, та мали місце раніше, у період дії
Договору № 2543, який, як встановлено
судом, укладено Сторонами 15.12.2010 р. та є
чинним до повного виконання
зобов'язань за цим Договором (п. 5.2.)(а.с.
12/зворот).

В частині проведення виконання
Відповідачем/апелянтом зобов'язань за
Договором № 2543 від 15.12.2010 р. та/або
зарахування виконання зобов'язань за
Договором № 2543 Договором № 7556 - в
матеріалах справи відсутні, Апелянтом
не подані.

Як зазначалося вище у цій постанові,
Договір № 2543 не розірвано, не змінено,
не визнано недійсним, в силу ст. 204 ЦК
України, він є правомірним правочином,
оскільки Апелянтом не доведено
належними та допустимими доказами в
розумінні статей 33 та 34 ГПК України, що
зобов'язання за Договором № 2543
припинилися у порядку та на умовах
визначених цим Договором (п. 5.2.
Договору № 2543) (а.с. 12/зворот) та/або
шляхом переукладення цього Договору є
умовами іншого договору, тобто
Договору № 7556 від 21.03.12 р., як стверджує
Апелянт/відповідач. Такі докази в
матеріалах справи відсутні.

У Акті прийому - передачі виконаних
робіт від 21.03.2013 р. (а.с. 72) сторони чітко
зазначили, що станом на 21.03.2013 р.
фактично виконані роботи згідно
Договору № 7556, а саме: надано послуги з
розробки та публікації інформаційних
матеріалів (стаття-презентація) на
порталі www. Meriaonline. Com. Ua. згідно Договору
№ 7556, аналогічне випливає і із
платіжного доручення № 49 від 22 березня
2012 р. (а.с. 73). Зазначене у цих документах
відповідає предмету Договору № 7556.

Відтак посилання Апелянта/відповідача
про виконання ним зобов'язань за
Договором № 2543 від 15.12.2010р. шляхом
виконання зобов'язань за Договором №
7556 є необґрунтованим та не доведеним.

Слід також зазначити, що п. 5.3. Договору
№ 2543 передбачено, що відносини, які
виникають під час виконання цього
Договору та не врегульовані в ньому,
регулюються чинним законодавством
України.

Статтями 179-188 Господарського кодексу
України передбачено загальні умови та
особливості укладання та порядок зміни
і розірвання господарських договорів.
Главою 53 Цивільного кодексу України
теж передбачено порядок укладення,
зміна і розірвання договорів.

Виходячи із приписів ст. 629 ЦК України,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а відповідно до ст. 188 ГК
України, зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором та, що зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту (ст. 654 ЦК України), згідно з п. 5.2.
Договору № 2543, цей Договір може бути
розірваний, змінений або доповнений
тільки за взаємною згодою Сторін,
викладеною в письмовій формі та
набувають чинності з моменту
підписання повноважними
представниками Сторін, та з
урахуванням п. 5.5. Договору № 2543, що всі
повідомлення, що направляються
Сторонами одна одній у зв'язку із цим
Договором, повинні бути викладені в
письмовій формі та вважаються поданими
належним чином, якщо вони надіслані
рекомендованим листом або доставлені
особисто на адресу Сторін, що зазначена
у цьому Договору (по факсу,
повідомлення теж мають бути
підтверджені належним чином), а докази
про зміну та/або розірвання Договору №
2543 в матеріалах справи № 914/1241/14 -
відсутні.

Виходячи із вищенаведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга
Апелянта/відповідача до задоволення не
підлягає, оскільки доводи наведені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків місцевого господарського
суду викладених у рішенні від 12.05.2014 р.
по справі № 914/1241/14.

Отже, на підставі вищенаведеного,
місцевим судом правомірно задоволено
позовні вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу згідно
наданих послуг за Договором № 2543 в сумі
4680,00 грн.

Як вбачається з апеляційної скарги,
Відповідач/апелянт вказує на те, що
Договір № 2543 від 15.12.2010 р. передбачає
оплату наданих послуг з місцевого
бюджету, оскільки замовник є органом
місцевого самоврядування, а відтак,
використання міським головою
бюджетних коштів можливе лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, що міститься у рішенні
сесії міської ради про затвердження
бюджету на поточний рік, а отже, питання
що пов'язані із плануванням
затвердження місцевого бюджету та
внесення змін до нього належать до
виключної компетенції ради, а вказаний
Договір підлягає обов'язковому
затвердженню відповідною радою, однак,
Сокальською міською радою Львівської
області погодження на укладення
Договору № 2543 від 15.12.2010 р. не
надавалося.

З приводу цього колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», органи місцевого
самоврядування є юридичними особами і
наділяються цим та іншими законами
власними повноваженнями, в межах яких
діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 цього ж Закону
сільський, селищний, міський голова,
зокрема, є розпорядником бюджетних
коштів, представляє територіальну
громаду, раду та її виконавчий комітет
у відносинах з державними органами,
іншими органами місцевого
самоврядування, об'єднаннями громадян,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форм
власності, громадянами, а також у
міжнародних відносинах відповідно до
законодавства; укладає від імені
територіальної громади, ради та її
виконавчого комітету договори
відповідно до законодавства, а з
питань, віднесених до виключної
компетенції ради, подає їх на
затвердження відповідної ради.

Перелік питань, вирішення яких
належить до виключної компетенції
сільської, селищної, міської ради
визначений статтею 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Місцевим судом встановлено з чим
погоджується колегія суддів,
затвердження договорів про надання
послуг не відноситься до виключної
компетенції ради, що спростовує
позицію відповідача, викладену у
відзиві на позов. Доводи відповідача в
частині того, що затвердження
місцевого бюджету та внесення змін до
нього належить до повноважень місцевої
ради, судом до уваги не приймаються, з
огляду на те, що укладеним договором не
вирішувалось питання підготовки
місцевого бюджету, оскільки договір
був спрямований лише на отримання
певних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Також, слід зазначити, що у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (ст.92 ЦК України). Останнє
спростовує твердження відповідача,
щодо факту не укладення даного
договору. Окрім того, вказаний договір
виконувався, у тому числі з боку
міської ради, зокрема, наданням
інформації, необхідної для розробки
статті-презентації.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено,
що правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Із наявної в матеріалах справи
належним чином засвідченої копії
Договору № 2543 від 15.12.2010 р. вбачається,
що такий правочин підписано
уповноваженими представниками
(керівниками) юридичних осіб, які діють
на підставі закону (статуту), та
скріплено відтисками печаток обох
юридичних осіб.

Зважаючи на викладене, враховуючи
приписи ст. 204 ЦК України, в силу яких
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, місцевий суд дійшов до
вірного висновку, що твердження
відповідача жодним чином не
спростовують позовних вимог.

Крім того, сторонами не подано доказів
того, що даний Договір скасований,
змінений, чи визнаний не дійсним, такі
докази в матеріалах справи відсутні.

Щодо тверджень Апелянта/відповідача,
що в матеріалах справи відсутній Акт
прийому-передачі виконаних робіт,
колегія суддів зазначає, що умовами
укладеного Договору № 2543 не
передбачено підписання такого Акту.
Крім цього, факт належного виконання
позивачем своїх обов'язків за
договором підтверджується листами,
отриманими відповідачем, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, та наявними в
матеріалах справи доказами
опублікування інформаційних
матеріалів (копії статті-презентації з
каталогу «NATIONAL INVESTMENTS GUIDE»).

Разом з тим, у Апелянта/відповідача
було достатньо часу з моменту
отримання першого листа (повідомлення)
№ 327 від 30.03.201 р. (яке надіслано 30.03.2011 р.
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, згідно п. 5.5. Договору №
2543) подати свої будь які зауваження чи
заперечення на лист (повідомлення) № 327
від 30.03.2011 р., так як наступний лист
(повідомлення) № 514 від 18.08.2011 р. був
надісланий після чотирьох місяців.

Однак, Апелянт/відповідач своїм правом
не скористався.

Заперечення Апелянта/відповідача
також ґрунтуються на тому, що Позивачем
не доведено факт надання послуг
Відповідачеві, оскільки відсутні
будь-які докази розміщення
інформаційних матеріалів на порталі
www.meriaonline.com українською, англійською та
німецькою мовами.

Проте, як вбачається з відзиву та
доданої до нього копії договору,
розробка інформаційних матеріалів та
публікація їх на порталі www.meriaonline.com є
предметом іншого договору, укладеного
між тими ж сторонами, а саме: Договору №
7556 від 16.03.2012 р. (а.с. 62-63), стягнення
заборгованості за яким не є предметом
спору у справі № 914/1241/14.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

В частині 1 статті 627 ЦК України
зазначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Як вбачається з позовної заяви, Позивач
просить стягнути з Відповідача на свою
користь пеню у розмірі 363,69 грн., яку
нараховує відповідно до п. 4.1 Договору
№ 2543.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.1. Договору № 2543,
у випадку невиконання або неналежного
(несвоєчасного) виконання грошових
зобов'язань замовник зобов'язаний
сплатити виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Щодо позовних вимог про стягнення пені,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Аапелянтом/відповідачем у Відзиві на
позовну заяву зазначено, що позивач
пропустив строк позовної давності щодо
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання (
п. 2-й Відзиву - заперечення )(а.с. 44).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, про стягнення пені
застосовується строк позовної
давності в один рік.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкції за прострочення
виконання зобов'язання припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Як уже було вище зазначено,
Апелянт/відповідач у відзиві на
позовну заяву зазначав про пропуск
позивачем строку позовної давності до
вимоги про стягнення пені.

Оскільки борг виник з 01.04.2011 р.
(відповідно до п.2.2 Договору № 2543, строк
оплати - до 31.03.2011р.), відтак протягом
року з цієї дати, тобто з 01.04.2011 р. по
01.04.2012 р., позивач мав право звертатись
із вимогою про стягнення пені. Зважаючи
на те, що позов подано 08.04.2014 р. (вх. №
1289)(а.с. 7), позивач пропустив річний
строк позовної давності щодо вимоги
про стягнення пені.

Враховуючи положення ч. 3, ч. 4, ст. 267 ЦК
України, місцевий суд правомірно
відмовив Позивачу у задоволенні позову
в частині стягнення з Відповідача на
його користь 363 грн. 69 коп. пені.

Разом з тим, Позивач у позовній заяві
просив стягнути з Відповідача на свою
користь 45,69 грн. інфляційних втрат та
2096,38 грн. 15% за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання, які нараховано
відповідно до п. 4.2 Договору № 2543 та ст.
625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом п. 4.2. Договору № 2543 від 15.12.2010 р.
передбачено, що у випадку невиконання
або неналежного (несвоєчасного)
виконання грошових зобов'язань,
замовник на вимогу виконавця
зобов'язаний сплатити суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 15% річних від
простроченої суми.

Як вбачається із розрахунку розміру
інфляційних втрат, Позивач нараховував
за період з квітня 2011 року по листопад
2013 р., взявши при цьому величину індексу
інфляції за весь час прострочення 100,976%.

Колегією суддів перераховано суму
інфляційних втрат за весь період
прострочення та встановлено, що
Позивачем правомірно нараховано
інфляційні втрати у розмірі 45 грн. 69
коп. за весь період прострочення та в
межах загальної позовної давності
визначеної ст. 257 ЦК України.

Щодо нарахування 15% річних від
простроченої суми, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається із поданого до позовної
заяви розрахунку, позивач нараховував
15% річних у розмірі встановленому
Сторонами за Договором № 2543, за період
з 01.04.2011 р. по 25.03.2014 р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Як вбачається із поданого Позивачем
розрахунку розміру 15% річних, він за
період з 01.04.2011 р. по 08.04.2011 р. пропустив
загальний строк позовної давності для
стягнення 15 % річних у вказаний період,
оскільки позовна заява подана до
господарського суду 08.04.2014 р. (а.с. 7).
Однак, Відповідач не клопотав перед
судом про застосування в цій частині
наслідків пропуску Позивачем строків
позовної давності, що випливає із
Відзиву-заперечення до позову (а.с. 42-45),
який було подану суду першої інстанції
12.05.2014 р. за вх. № 20073/14 (а.с. 42-45).

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України), в цій частині вимог
Відповідачем така заява не заявлялася,
тому колегія суду погоджується з
висновком місцевого суду і в цій
частині.

Отже, розрахунок 15% річних від
простроченої суми проводиться за
формулою аналогічною при розрахунку 3%
річних.

Як вбачається з поданого позивачем
розрахунку, Позивач у поданому
розрахунку за 2012 рік взяв кількість
днів у році 365, однак 2012 році кількість
днів становить 366.

З врахуванням цих положень, судом
проведено перерахунок заявлених до
стягнення 15% річних з врахуванням
кількості днів у 2012 році (366, а не 365),
внаслідок чого встановлено, що сума 15%
річних, яка підлягає стягненню з
відповідача, становить 2094 грн. 47 коп.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що місцевим судом
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача сум: 4680,00 грн. -
основного боргу, 45,69 грн. - інфляційних
втрат, 2094,47 грн. - 15% річних та 1734,05 грн. -
судового збору пропорційно
задоволених позовних вимог, та у
відмові у задоволенні 363,69 грн. пені та
1,91 грн. 15% річних.

Інші твердження скаржника викладені в
апеляційній скарзі до уваги не
приймаються, оскільки вони не доведені
належними та допустимими доказами в
розумінні статей 33 та 34 ГПК України.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, апеляційну скаргу
апелянта/відповідача залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Львівської області від 12.05.2014 року
у справі № 914/1241/14 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 89, 99, 101, 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 12.05.2014 року у
справі № 914/1241/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 09.07.2014 р.
оголошено вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 14.07.2014р.