ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 липня 2014 р. Справа №
903/542/14Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

За участю представників сторін:

від прокуратури: Куприянчик С.І.
(представник за дов. №98-3028 вих.14 від
12.0.52014 р.)

від позивача: Торбик О.С. (представник
за дов. № б/ від 16.06.2014 р.)

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Луцьку у
приміщенні господарського суду
Волинської області справу за позовом
прокурора м. Луцька в інтересах держави
в особі публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" від імені якого діє філія -
Волинське обласне управління АТ
"Ощадбанк" до державного підприємства
"Волиньвугілля" про стягнення 2 361 317,70
грн.

В судовому засіданні 02.07.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Луцька звернувся в суд з
позовом в інтересах держави в особі
публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" від
імені якого діє філія - Волинське
обласне управління АТ "Ощадбанк" до
державного підприємства
"Волиньвугілля" про стягнення 2 361 317,70
грн.

Позов мотивував тим, що відповідно до
умов договору №121 про надання послуг по
зарахуванню заборгованості та інших
виплат, передбачених чинним
законодавством, на вкладні рахунки від
05.07.2011 р. та договору №121/1 про надання
послуг по зарахуванню заробітної плати
та інших виплат, передбачених чинним
законодавством, на карткові рахунки
від 05.07.2011 р. укладених між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та ДП
«Волиньвугілля», банк зобов'язаний
забезпечити відкриття та
обслуговування карткових та вкладних
рахунків відкритих працівниками ДП
«Волиньвугілля» ВП «Шахтоуправління»
Нововолинське», ВП «Шахта №9 НВ», ВП
«Шахта Бужанська», ВП
«Волиньвуглезбутпостач» на умовах та
за тарифами, що визначенні даним
договором, а відповідач зобов'язався
замовляти та оплачувати послуги за
зарахуванням на вкладні та карткові
рахунки, завчасно відкриті в банку
працівниками відповідача, заробітної
плати останнім.

Відповідно до статуту ДП
«Волиньвугілля» є правонаступником
прав та обов'язків підприємств
реорганізованих шляхом приєднання до
підприємства: шахта №1
«Новооовлинська», шахта №5
«Новоовлинська, шахта №9
«Новоовлинська», шахта «Бужанська», ВП
«Волиньвуглезбутпостач» та
виробничого обєднання по видобутку
вугілля «Волиньвугілля».

Відповідно до договору відповідач
зобов'язався перерахувати на
визначений рахунок плату за виконання
банківських операцій по зарахуванню та
виплаті з вкладних та карткових
рахунків, розраховану відповідно до
кількості працівників відповідача.
Перерахування мало бути здійснено не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця окремими платіжними
дорученнями.

Відповідач зобов'язувався здійснювати
оплату за безготівкове зарахування
коштів на карткові, вкладні рахунки у
розмірі 0,75% відсотків від кожної суми,
що перераховується за умови, що виплата
проводиться двома частинами та
додаткову оплату за безготівкове
зарахування коштів на карткові,
вкладні рахунки у розмірі 0,25% від
кожної суми. Що перераховується більше
ніж два рази на місяць. Оплату
необхідно було проводити не пізніше
останнього робочого дня поточного
місяця окремими платіжними
дорученнями на визначений рахунок.

З часу укладення договорів відповідач
частково вносив плату за виконання
банком операцій по зарахуванню та
виплаті коштів з вкладних та карткових
рахунків, розраховану відповідно до
кількості працівників відповідача.

Однак, взяті на себе зобов'язання
відповідач належним чином не виконав, в
наслідок неналежного виконання взятих
на себе зобов'язань у відповідача
станом на 21.05.2014 р. рахувалась
заборгованість в сумі 1 666 089,84 грн. з
яких згідно, згідно договору №121 від
05.07.2011 р. на суму 912 081,28 грн. по договору
№ 212/1 на суму 754 008,56 грн.

Також прокурором були нараховані
штрафні санкції відповідно по кожному
договору:

- по договору № 121 від 05.07.2011 р.: пеня в
сумі 33 869,79 грн., 3% річних - 15 003,52 грн. та
інфляційні нарахування - 372 126,23 грн.;

- по договору №121/1 від 05.0.72011 р.: пеня в
сумі 22 898,92 грн., 3% річних - 21 662,84 грн.,
інфляційні нарахування 229 666,56 грн.

Прокурор всього просив стягнути з
відповідача 2 361 317,70 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2014
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача підтримали
позовні вимоги. Подали заяву про
доручення до матеріалів справи виписок
по рахунку , платіжні доручення та
заяву про припинення провадження в
частинні стягнення основного боргу на
суму 160 710,56 грн. у зв'язку із частковою
сплатою відповідачем основного боргу.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча відповідач
належним чином був повідомлений про
дату та час розгляду справи. Через
факсимільний апарат подав клопотання в
якому просив суд розгляд справи
проводити без участі їх представника.

Явка сторін обов'язковою не
визнавалась. Суд прийшов до висновку
про можливість розгляду справи по суті
в судовому засіданні за відсутністю
представника відповідача, за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та з огляду на встановлений
статтею 69 ГПК України строк вирішення
спору.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, дослідивши
письмові докази в справі, суд приходить
до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.07.2011 р. між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та ДП
«Волиньвугілля» укладені договори: №121
про надання послуг по зарахуванню
заробітної плати та інших виплат,
передбачених чинним законодавством, на
вклані рахунки та №121/1 про надання
послуг по зарахуванню заробітної плати
та інших виплат, передбачених чинним
законодавством, на карткові рахунки
(а.с.7-16 том 1).

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договорів № 121 та № 121/1 від 05.07.2011 р.
(а.с.7-10, 13-16 том 1).

Відповідно до умов договору п.1.1.
організація замовляє та оплачує, а банк
бере на себе зобов'язання здійснювати
зарахування на вкладні рахунки,
завчасно відкриті в банку працівниками
ДП «Волиньвугілля» ВП
«Шахтоуправління» Нововолинське», ВП
«Шахта №9 НВ», ВП «Шахта Бужанська», ВП
«Волиньвуглезбутпостач» на умовах та в
стороки визначенні цим договором,
заробітної плати працівників
організації.

Відповідно до п. 2.1.3 та п.2.1.5. договору
відповідач зобов'язався перерахувати,
у п.2.1.5. плату за виконання банківських
операцій по зарахуванню та виплаті з
вкладних та карткових рахунків,
розраховану відповідно до кількості
працівників організацій, включених до
списку. Перерахування здійснюється не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця окремими платіжними
дорученнями. Здійснювати оплату за
безготівкове зарахування коштів на
карткові, вкладні рахунки у розмірі 0,75%
(нуль цілих сімдесят п'ять сотих)
відсотків від кожної суми, що
перераховується за умови, що виплата
проводиться двома частинами та
додаткову оплату за безготівкове
зарахування коштів на карткові,
вкладні рахунки у розмірі 0,25% (нуль
цілих двадцять п'ять сотих) від кожної
суми, що перераховується більше ніж два
рази на місяць. Оплату проводититься не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця окремими платіжними
дорученнями на рахунок .

Як вбачається з матеріалів справи на
адресу відповідача направлялась
претензія про оплату заборгованості
(а.с.19-22 том 1).

В матеріалах справи є відповідь на
претензію надану ДП «Волиньвугілля» в
якій зазначається, що ДП
«Волиньвугілля» знаходиться у важкому
фінансовому становищі, а тому не в
змозі задовольти ваші претензійні
вимоги в повному обсязі (а.с.148 том 1).

З даної відповіді виходить, що ДП
«Волиньвугілля» не заперечує проти
існування заборгованості перед ПАТ
«Державний ощадний банк України».

Дана заборгованість підтверджується
долученими до матеріалів справи
виписками по рахунку (а.с.172-250 том
1, а.с.1-42 том2).

Відповідач частково оплатив основну
суму боргу, однак основна
заборгованість в розмірі 1 505 379,28 грн.
залишились не сплачені., що
підтверджується виписками по рахунку
та довідкою наданою
представником позивача та прокурором
(а.с.172 том 1, 1-50 том 2).

Оскільки, позивач просив стягнути з
відповідача 1 666 089,84 грн. основного
боргу, а останній сплатив частину суму
основного борг в розмірі 160 710,56 грн.,
тому суд приходить до висновку про
припинення провадження по справі в
частині стягнення 160 710,56 грн. на
підставі ч. 1 п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Вищезазначена сума підтверджуються
матеріалами справи, підставна та
підлягають до стягнення з відповідача
в повному обсязі.

Відповідно до ГК України позивач
нарахував відповідачу пеню за
договором № 121 33 869,79 грн. (за період з
01.1.22013 р. по 20.05.2014 р.) та за договором
№121/1 22 898,92 грн. (01.12.2013 р. по
20.05.2014 р.) дана сума підставна та
підлягає до стягнення.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Беручи до уваги викладене, позивач
підставно нарахував відповідачу 3%
річних за договором №121 15 003,52 грн. за
період з 01.02.2013 р. по 20.05.2014 р. та по
договору №121/1 21 662,84 грн. за період з
01.02.2013 р. по 20.05.2014 р. та інфляційні
втрати за договором №121 372 126,23 грн. за
період з 01.02.2013 р. по 20.05.2014 р. та за
договором №121/1 за період з 01.2.2013 р. по
20.05.2014 .

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. (ст. 625 ЦК
України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України). За
своєю правовою природою договір є
правочином. Водночас, договір є й
основною підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК
України). Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК
України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності із ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили

З огляду на викладене, враховуючи
виконання позивачем умов договору та
неналежне виконання договору
відповідачем, позовні вимоги
підлягають до задоволення повністю в
сумі 2 200 607,14 грн.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про
судовий збір" від сплати судового збору
звільняються: органи прокуратури - при
здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до п. 4.7. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" та
приписів ст. 49 ГПК України в разі, коли
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. У такому застосуванні суду
слід виходити з широкого розуміння
даної норми, маючи на увазі, що
передбачені нею наслідки можуть
наставати і в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом.

Враховуючи приписи щодо покладення
судового збору на учасників судового
процесу в залежності від результату
вирішення спору, передбачені статтею 49
ГПК України, та приписи статей 3, 6
Закону України "Про судовий збір" щодо
обов'язковості справляння та сплати
судового збору, та враховуючи, що спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, результати вирішення спору та
відсутність правових підстав для
звільнення відповідача від його
сплати, з відповідача належить
стягнути 47 226 (сорок сім тисяч двісті
двадцять шість грн.) 35 коп. на користь
спеціального фонду Державного бюджету
України судового збору за результатами
розгляду позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України та на підставі ст.ст. 174, 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 202, 509, 626, 627, 629 Цивільного кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства
"Волиньвугілля" (вул. Луцька, 1,
м. Нововолинськ, Волинська
область, ) на користь
публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" на
рахунок № в ОПЕР в філії -
Волинського обласного управління АТ
"Ощадбанк" 2 200 607 (два мільйони двісті
тисяч шістсот сім грн.) 14 коп. (з них: 1 505
379,28 грн. основної заборгованості, пені -
56 768,71 грн., 3% річних - 36 666,36 грн. та
інфляційні нарахування - 601 792,79 грн.)

Стягнути з державного підприємства
"Волиньвугілля" (вул. Луцька, 1,
м. Нововолинськ, Волинська
область, ) судовий збір в
розмірі 47 226 (сорок сім тисяч двісті
двадцять шість грн.) 35 коп. отримувач
коштів - УДКСУ у м. Луцьку Волинської
області, код отримувача 38009628, банк
отримувача - ГУДКСУ у Волинської
області, код банку отримувача МФО 803014,
рахунок отримувача 3002, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
код ЄДРПОУ суду - 03499885, призначення
платежу судовий збір за позовом
прокурора м.Луцька в інтересах держави
в особі публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" від імені якого діє філія -
Волинське обласне управління АТ
"Ощадбанк" до державного підприємства
"Волиньвугілля".

Провадження по справі в частині
стягнення 160 710,56 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 04.07.2014 р.

Суддя
І. О. Гарбар