КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Справа№ 911/14/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 04.06.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

приватного сільськогосподарського
підприємства «Шевченківське»

на рішення господарського суду
Київської області від 03.03.2014 року

у справі №911/14/14 (суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія»

до приватного сільськогосподарського
підприємства «Шевченківське»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.03.2014 року у
справі №911/14/14 позов задоволено.
Вирішено стягнути з ПСП
«Шевченківське» на користь ТОВ
«Українська боргова компанія»
заборгованість за договором
фінансового лізингу від 24.04.2008 року
№01-70/1/08-обл у сумі 30 255,34 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 03.03.2014 року у справі №911/14/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року у
справі №911/14/14 апеляційну скаргу ПСП
«Шевченківське» прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 04.06.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив скаргу залишити без
задоволення.

Представник відповідача у судовому
засіданні 04.06.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 24.04.2008 року між ТОВ
«Українська лізингова компанія» (далі -
лізингодавець) та ПСП «Шевченківське»
(далі - лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу від 24.04.2008
року №01-70/1/08-обл (далі - договір),
відповідно до умов якого лізингодавець
на підставі договору купівлі-продажу
(поставки) зобов'язується набути у свою
власність і передати на умовах
фінансового лізингу у тимчасове
володіння та користування майно,
найменування, модель, рік випуску, ціна
одиниці, кількість і загальна вартість
якого наведені в специфікації і умовах
передачі предмету лізингу, а
лізингоодержувач зобов'язується
прийняти предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
договору (п. 1.1. договору).

На виконання умов договору, 04.09.2008 року
сторонами складено та підписано акт
приймання-передачі, згідно якого
лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв у володіння
та користування Початкозбирач Конспід
8-70 FC з підбарабанням для кукурудзи, 2008
року випуску, заводський номер 90701688,
загальна вартість якого становить 383
658,15 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.2. договору строк
користування лізингоодержувачем
предметом лізингу складається з
періодів (місяців) лізингу зазначених в
графіку сплати лізингових платежів та
починається з дати підписання
сторонами акту приймання-передачі
лізингу, але в будь-якому випадку не
може бути менше одного року.

Згідно з п. 3.1. договору визначено, що
лізингоодержувач виплачує
лізингодавцю лізингові платежі
відповідно до графіку та умов ст. 3
Загальних умов. Лізингові платежі
складаються з авансового лізингового
платежу, який включає суму, яка
відшкодовує (компенсує) частину
вартості предмету лізингу, а також
чергових лізингових платежів кожен з
яких включає: суму, яка відшкодовує
(компенсує) частину вартості предмету
лізингу; винагороду (комісію)
лізингодавцю за отриманий у лізинг
предмет лізингу.

Відповідно до п. 9.1. договору сторонами
передбачено, що даний договір набирає
чинності (вважається укладеним) після
його підписання сторонами з моменту
сплати лізингоодержувачем авансового
лізингового платежу згідно п. 3.2.
загальних умов і діє до моменту повного
та належного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Згідно з ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором, а п. 3
ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий
лізинг» передбачено, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
зі сплати лізингових платежів, на
підставі п. 8.1. Додатку №4 «Загальні
умови фінансового лізингу» до
договору, лізингодавцем вилучено
предмет лізингу, що підтверджується
актом приймання-передачі від 03.12.2009
року.

Відповідно до п.п. 8.4., 8.5. Додатку №4
визначено, що вилучення предмета
лізингу не звільняє лізингоодержувача
від сплати всіх несплачених платежів
до дати вилучення предмета лізингу,
передбачених договором, в тому числі
несплаченої суми комісій, штрафних
санкцій і відшкодування заподіяної
шкоди. У випадку вилучення предмету
лізингу, зобов'язання
лізингоодержувача по сплаті
лізингових платежів припиняються з
моменту вилучення предмету лізингу,
окрім сплати простроченої та поточної
заборгованості за лізинговими
платежами до моменту вилучення
предмету лізингу, сплати комісій,
штрафних санкцій та відшкодування
збитків (за їх наявності).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач належним чином
не виконав зобов'язань за договором зі
сплати лізингових платежів до дати
вилучення предмета лізингу - 03.12.2009
року, у зв'язку з чим станом на дату
подачі позову заборгованість
відповідача за договором становить 30
255,34 грн.

Разом з тим, згідно з п. 9.4. визначено, що
лізингодавець має право уступати свої
права за цим договором третім особам
повністю або частково, про що
повідомляє лізингоодержувач.

У відповідності до п. 9.4. договору, 29.03.2013
року між ТОВ «АНСУ» (далі -фактор) та ТОВ
«Українська лізингова компанія» (далі -
клієнт) було укладено договір
факторингу від 29.03.2013 року №29-13 (далі -
договір факторингу), згідно п. 2.1. якого,
в порядку та на умовах, визначених в
цьому договорі, фактор зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження
клієнта за плату, а клієнт
зобов'язується відступити факторові
право вимоги за договорами фінансового
лізингу, визначеними в додатку №1.

Частиною 1 ст. 1077 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

01.04.2013 року між ТОВ «АНСУ» (далі -
первісний кредитор) та ТОВ «Українська
боргова компанія» (далі - новий
кредитор) укладено договір
відступлення права вимоги від 01.04.2013
року №04/2013-1, згідно п. 2.1. якого в
порядку та на умовах, визначених в
цьому договорі новий кредитор
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження первісному кредитору,
а первісний кредитор зобов'язується
відступити новому кредитору право
вимоги за договорами фінансового
лізингу, визначеними в додатку №1.

Отже, з наведеного слідує, що ТОВ
«Українська боргова компанія»
прийняло на умовах, визначених
договором, право вимоги до відповідача
у сумі 31 889,52 грн.

Таким чином, оскільки відповідачем не
надано суду доказів в порядку ст. ст. 33,
34 Господарського процесуального
кодексу України на підтвердження
здійснення сплати наявної
заборгованості на суму 30 255,34 грн.,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
стягнення вищезазначеного боргу з ПСП
«Шевченківське» на користь ТОВ
«Українська боргова компанія».

Доводи скаржника щодо відсутності
обґрунтованого розрахунку суми боргу
спростовуються наявним в матеріалах
справи розгорнутим розрахунком
заборгованості за договором (а.с. 26) та
клопотанням про зменшення позовних
вимог (а.с. 65-66), в якому викладено
обґрунтування розрахунку наявної суми
боргу.

Доводи апелянта з приводу
неправомірного відступлення права
вимоги, колегією суддів відхиляються,
оскільки п. 9.4. договору фінансового
лізингу визначено, що лізингодавець
має право уступати свої права за цим
договором третім особам повністю або
частково.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду Київської області
від 03.03.2014 року у справі №911/14/14
відповідає обставинам справи, є
законним та обгрунтованим, а тому не
підлягає скасуванню. У зв'язку з цим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
«Шевченківське» на рішення
господарського суду Київської області
від 03.03.2014 року у справі №911/14/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 03.03.2014 року у
справі №911/14/14 залишити без змін.

3. Справу №911/14/14 повернути до
господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич