ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 р.
Справа № 914/1791/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М. розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Державного підприємства
"Український транспортно-логістичний
центр", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс", м.Львів

про стягнення 179 331,72 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Манько М.В. - начальник
юридичного відділу (довіреність №1 від
16.05.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Державним
підприємством "Український
транспортно-логістичний центр" до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс" про стягнення 179 331,72 грн. пені.

Ухвалою суду від 23.05.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 11.06.2014р. В
судовому засіданні 11.06.2014р. оголошено
перерву до 02.07.2014р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив позов
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, причин неявки не повідомив.
Слід зазначити, що в попередньому
судовому засіданні представником
відповідача подано заперечення на
позовну заяву (вх.№24117/14 від 03.06.2014р.) в
якому Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс" зазначає, що твердження позивача
про невиконання відповідачем умов
договору №2464/1449-2012 від 29.12.2012р. є
безпідставними та необґрунтованими, а
нарахування пені в сумі 179 331,72 грн.
суперечить приписам чинного
законодавства та умовам договору. Крім
того, відповідач у запереченні на
позовну заяву просить суд застосувати
строк позовної давності до вимог ДП
«Український транспортно-логістичний
центр» щодо стягнення з ТзОВ
«Юніверсал Карго Транс» штрафних
санкцій за договором №2464/1449-2012 про
надання послуг з організації
перевезень вантажів у власних
напіввагонах від 29.12.2012р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд,-

встановив:

29.12.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс" (надалі - замовник), Державним
підприємством "Український
транспортно-логістичний центр" (надалі
- основний виконавець), Державним
підприємством "Дарницький
вагоноремонтний завод" (надалі -
співвиконавець перший) та Державним
підприємством "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" (надалі - співвиконавець
другий) укладено договір №2426/1449-2012 про
надання послуг з організації
перевезень вантажів у власних
напіввагонах, відповідно до умов якого
основний виконавець та співвиконавці
зобов'язуються за плату і за рахунок
замовника виконати або організувати
виконання визначених цим договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішніх та міжнародних перевезень
вантажів у напіввагонах
співвиконавців.

Відповідно до п.2.2.2. договору замовник
зобов'язаний за три доби до дати
навантаження вагонів проставляти або
організовувати проставлення
електронної заявки на подачу вантажних
вагонів відповідно до плану
перевезень.

Згідно із п.2.2.5. договору замовник
зобов'язаний здійснювати попередню
оплату за послуги, пов'язані з
організацією перевезень, що замовлені
замовником, шляхом перерахування
коштів у сумах, що відповідають обсягу
замовлених послуг (з урахуванням
режиму роботи банківських установ, але
не менше ніж середньодобове
нарахування протягом 3 діб, що склалося
за поточний місяць) на поточний рахунок
зі спеціальним режимом використання
(розподільчий рахунок) основного
виконавця №4 у банку ПАТ
«Акціонерний банк «Експрес-Банк» МФО
322959, код за ЄДРПОУ №34619229 та
забезпечувати своєчасне надходження
коштів на зазначений рахунок основного
виконавця.

Пунктом 2.2.12. договору передбачено, що
замовник зобов'язаний самостійно
оформляти або організовувати
оформлення перевізних документів і
документів, необхідних для виконання
митних та інших процедур державного
контролю.

Замовник зобов'язаний у строки,
встановлені розділом 3 договору,
підписувати акти звірки розрахунків,
акти наданих послуг, пов'язаних з
організацією перевезень вантажів
(п.2.2.17. договору).

Відповідно до п.2.2.18. договору замовник
зобов'язаний надати основному
виконавцю відомості і документи,
визначені цим договором, необхідні для
виконання зобов'язань та оплати
наданих послуг.

Згідно із п.2.4.6. договору основний
виконавець зобов'язаний складати акти
наданих послуг та надавати їх для
узгодження замовнику та
співвиконавцям.

Пунктом 2.4.7. договору передбачено, що
основний виконавець зобов'язаний
здійснювати розрахунки з замовником та
співвиконавцями за надані послуги,
пов'язані з організацією перевезень
вантажів, та вести облік нарахованих і
сплачених сум, надавати замовнику та
співвиконавцям відповідні
розрахункові документи.

Оплата послуг відповідно до договору
здійснюється сторонами у національній
валюті, на умовах попередньої оплати
(п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.4.1. договору загальна
ціна договору визначається сторонами в
протоколі погодження договірної ціни,
який є невід'ємною частиною цього
договору (додаток №2 договору).

Згідно із п.3.4.8. договору замовник
протягом 5 робочих днів з дня отримання
акту наданих послуг зобов'язаний
надіслати.

Як зазначено у позовній заяві, у період
з 02.02.2013р. по 30.04.2013р. відповідачу було
надано послуги з перевезення вантажів
на загальну суму 33 778 145,93 грн. При цьому,
як стверджує позивач, у період з 02.02.2013р.
по 18.04.2013р. та 21.04.2013р. послуги
надавались за відсутності попередньої
оплати, тобто відповідачем було
допущено прострочення грошового
зобов'язання за договором, а саме
несвоєчасно здійснено оплату послуг за
перевезення вантажів. Позивач
зазначає, що у період з 02.02.2013р. по
18.04.2013р., внаслідок поступового
нарощення боргу, загальна сума
заборгованості складала 9 822 411,62 грн., а
21.04.2013р. - 97 905,61 грн. Вказана
заборгованість була сплачена
відповідачем добровільно.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у
разі виникнення заборгованості за
надані послуги з організації
перевезення вантажів, сторони
сплачують пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми боргу за
кожний день прострочення платежу до
моменту повного погашення
заборгованості (включаючи день сплати),
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Таким чином позивач на підставі п.4.3.
договору нарахував відповідачу 179 331,72
грн. пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю з наступних
підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України
визначено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти
здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи
29.12.2012р. між сторонами, Державним
підприємством "Дарницький
вагоноремонтний завод" (співвиконавець
перший) та Державним підприємством
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
(співвиконавець другий) укладено
договір №2426/1449-2012 про надання послуг з
організації перевезень вантажів у
власних напіввагонах, відповідно до
умов якого основний виконавець та
співвиконавці зобов'язуються за плату
і за рахунок замовника виконати або
організувати виконання визначених цим
договором послуг, пов'язаних з
організацією внутрішніх та
міжнародних перевезень вантажів у
напіввагонах співвиконавців.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань по договору
підтверджується наступними актами
наданих послуг за період лютого по
квітень 2013р. на загальну суму 33 778 145,93
грн.

Суд погоджується із твердженням
позивача про те, що обов'язок здійснити
попередню оплату за надані послуги
лежить на відповідачу, оскільки така
умова передбачена п.2.2.5. та п.3.2.
договору. Суд також погоджується із
твердженням позивача про те, що зі
сторони відповідача мало місце
прострочення платежів, передбачених
п.2.2.5 та п.3.2. договору. Зазначений факт
підтверджується виписками з рахунку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс", виписками з рахунку Державного
підприємства "Український
транспортно-логістичний центр" та
відображений у поданих позивачем
розрахунках позовних вимог.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, які визначаються обліковою
ставкою НБУ за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у
разі виникнення заборгованості за
надані послуги з організації
перевезення вантажів, сторони
сплачують пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми боргу за
кожний день прострочення платежу до
моменту повного погашення
заборгованості (включаючи день сплати),
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Відтак, перевіривши розрахунок розміру
пені, суд дійшов висновку про
правильність її нарахування.

Однак, як зазначалося вище
відповідачем подано заперечення на
позовну заяву (вх.№24117/14 від 03.06.2014р.) в
якому Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юніверсал Карго
Транс" просить суд застосувати строк
позовної давності до вимог ДП
«Український транспортно-логістичний
центр» щодо стягнення з ТзОВ
«Юніверсал Карго Транс» штрафних
санкцій за договором №2464/1449-2012 про
надання послуг з організації
перевезень вантажів у власних
напіввагонах від 29.12.2012р.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік, відповідно
до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України,
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку, пеня нарахована за період з
02.02.2013р. по 18.04.2013р. на суму 179 291,48 грн. (75
днів) та за період з 20.04.2013р. по 20.04.2013р.
на суму 40,24 грн. (1 день).

Тобто останнім днем, за який позивач
нараховує пеню є 20.04.2013р. Як вбачається
із позовної заяви, вона підписана
29.04.2014р. та надіслана на адресу
господарського суду Львівської
області 16.05.2014р. (відмітка поштового
відділення на конверті, в якому
надійшла позовна заява з додатками).

Враховуючи те, що позовна давність до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) становить один рік, суд дійшов
висновку, що строк позовної давності до
вимоги про стягнення пені в розмірі 179
331,72 грн. сплив.

Отже, у зв'язку із спливом строку
позовної давності позивачу слід
відмовити в задоволенні позову
повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати
по сплаті судового в розмірі 3 586,62 грн.
(платіжне доручення №11326 від 25.04.2014р.)
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 07.07.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.