ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.
Справа № 909/1062/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів
Бонк Т.Б.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
Фермерського господарства "Персей
Агро"

№26/05-14 від 26.05.2014 року

на ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014
року

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" на дії
відділу державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції

у справі № 909/1062/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком", м. Київ,

до відповідача Фермерське
господарство "Персей Агро", с.Угринів,

Тисменицький район,
Івано-Франківська область

про стягнення 866969,65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача - не з'явились

від органу ДВС - не з'явились

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014р. у
складі колегії: головуючого судді
Мельник Г.І., суддів Бонк Т.Б., Новосад
Д.Ф. апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні. У зв'язку з
перебуванням судді Новосад Д.Ф. у
відпустці, розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 року у
склад колегії для розгляду даної
справи замість судді Новосад Д.Ф.
введено - суддю Михалюк О.В. Ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р. у
складі колегії: головуючого судді
Мельник Г.І., суддів Бонк Т.Б., Михалюк
О.В. розгляд апеляційної скарги
відкладено. У зв'язку з перебуванням
судді Михалюк О.В. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014 року у склад колегії для розгляду
даної справи замість судді Михалюк О.В.
введено - суддю Давид Л.Л.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" вх. №
5279/14 на дії відділу державної
виконавчої служби Тисменицького
районного управління юстиції щодо
виконання рішення суду від 14.11.2013р.
задоволено; постанову відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції від 26 березня 2014 року (ВП №42693962)
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа)
визнано недійсною; зобов'язано відділ
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції вчинити виконавчі дії, згідно
Закону України "Про виконавче
провадження" по виконанню наказу
господарського суду №1337 від 29.11.2013р.

Ухвала суду мотивована тим, що
постанова заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції від 26.03.2014р. ВП № 42693962 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа)
винесена із порушенням норм Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки повернення виконавчого
документа стягувачу за його заявою на
підставі статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження», не позбавляє
його права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання.

Не погоджуючись з даною ухвалою
місцевого господарського суду
Фермерське господарство "Персей Агро"
оскаржило її в апеляційному порядку,
звернувшись до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою №26/05-14 від 26.05.2014
року, в якій просить скасувати ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
у справі № 909/1062/13 та відмовити в
задоволенні скарги ТзОВ «Украгроком»,
оскільки вважає, що ухвала прийнята не
у відповідності до норм чинного
законодавства.

Свої доводи скаржник аргументує,
зокрема тим, що суд першої інстанції
розглядаючи скаргу та приймаючи
оскаржувану ухвалу безпідставно не
застосував положення ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, апелянт вважає законним
посилання виконавця на п. 7 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження» та покликається на те, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження є законною,
оскільки стягувач відмовився від
примусового стягнення з боржника
присуджених сум і виконавче
провадження було закінчено.

Скориставшись своїм правом, наданим ст.
96 ГПК України, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" подало
відзив на апеляційну скаргу, в якому
доводи скаржника спростовує та просить
судове рішення господарського суду
Івано-Франківської області у справі
№909/1062/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду на 24.06.2014р. Ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 07.07.2014р.

Розгляд справи розпочато
спочатку у зв'язку зі зміною складу
суду.

Позивач, відповідач та відділ
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції участі уповноважених
представників в судове засідання не
забезпечили, причини неявки суду не
повідомили, хоча своєчасно та належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду апеляційної скарги, що
підтверджується ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
24.06.2014р.

Враховуючи ту обставину, що
сторони належним чином були
повідомлені про час, місце розгляду
апеляційної скарги та наслідки неявки
в судове засідання, а в матеріалах
справи достатньо доказів для прийняття
законного та обґрунтованого рішення,
судова колегія дійшла до висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги за відсутності представників
сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України (далі ГПК України) апеляційна
скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України
неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги на
дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи та
оцінивши наявні в ній докази,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
у справі № 909/1062/13 слід залишити без
змін, апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Персей Агро" без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.2013р.
у справі № 909/1062/13 (суддя Максимів Т.В.)
позов ТзОВ "Украгроком" до Фермерського
господарства "Персей Агро" про
стягнення заборгованості у сумі 883
792,36грн. задоволено частково; стягнуто з
Фермерського господарства "Персей
Агро" на користь ТзОВ "Украгроком" 666 029,77
грн. основного боргу, 5 287,86 грн. пені, 83
253,72 грн. штрафу, 23 856,72 грн. 3% річних та 17
339,40 грн. судового збору (т. 1 а.с. 74-76).

На виконання рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.2013р.
у даній справі 29.11.2013р. було видано
відповідний наказ про примусове
виконання рішення (т. 1 а.с. 77), який
надіслано позивачу, згідно відмітки на
звороті копії наказу. Строк
пред'явлення наказу до виконання з
30.11.2013р. по 30.11.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи
і це встановлено місцевим
господарським судом 11.12.2013р.
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41197965 на виконання наказу № 1337,
виданого 29.11.2013р. Господарським судом
Івано-Франківської області про
стягнення з ФГ «Персей Агро» на користь
ТзОВ «Украгроком» 666 029,77 грн. основного
боргу, 5 287,86 грн. пені, 83 253,72 грн. штрафу,
23 856,72 грн. 3% річних та 17 339,40 грн.
судового збору. Вказаною постановою
Боржнику надано час для самостійного
виконання виконавчого документу в
строк до семи днів (т. 2 а.с. 156 - 157).

В подальшому, згідно письмової
заяви стягувача (ТзОВ «Украгроком») від
31.01.2014 року та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 47, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження», 31.01.2014 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби Тисменицького
районного управління юстиції винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві у виконавчому
провадженні ВП № 41197965 (т. 2 а.с. 158).

Аналізом матеріалів справи також
встановлено, що 14.03.2014р. стягувач (ТзОВ
«Украгроком») повторно пред'явив наказ
№ 1337 від 29.11.2013р. Господарського суду
Івано-Франківської області до
виконання, проте, керуючись п.7 ч. 1 ст.26
Закону України "Про виконавче
провадження" заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції винесено постанову про відмову
у відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) (т. 2 а.с. 159).

ТзОВ «Украгроком», вважаючи
неправомірними дії Відділу державної
виконавчої служби Тисменицького
районного управління юстиції щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа), звернулось до
Господарського суду
Івано-Франківської області зі скаргою
(вхідний номер канцелярії
Господарського суду
Івано-Франківської області № 5279/14 від
14.04.2014р.) на дії Відділу державної
виконавчої служби Тисменицького
районного управління юстиції (т. 2 а.с.
147-150).

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Отже, відповідно до вищенаведеної
правової норми Конституції України,
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.2013
року, яке набрало законної сили, є
обов'язковим до виконання.

Відповідно до Преамбули Закону
України "Про виконавче провадження" цей
Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до статті 115
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому цим кодексом та Законом
України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського
суду провадиться на підставі виданого
ним наказу, який є виконавчим
документом (ст. 116 ГПК України).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження" державною
виконавчою службою підлягають
виконанню, зокрема, накази
господарських судів та ухвали
господарських судів у випадках,
передбачених законом.

За приписами ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 12 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено право
сторонам виконавчого провадження
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі документи, в тому числі
накази господарських судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК
України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Разом з тим, частиною 5 статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею (зокрема, за
письмовою заявою стягувача - п.1 ч.1 ст.47
Закону України "Про виконавче
провадження"), не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону. Отже, наведений у статті 47
Закону припис не містить обмежень для
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання, крім випадку,
коли строк для пред'явлення документа
до виконання, встановлений ст.22 Закону,
пропущений.

Враховуючи наведене, місцевий
господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку, що стягувач
повторно подав заяву про прийняття до
провадження виконавчого документа в
межах строку, встановленого ст.22 Закону
України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувану постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 26.03.2014р. було
прийнято на підставі п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».

При цьому, судова колегія звертає увагу
на той факт, що попередня постанова від
31.01.2014р. про повернення виконавчого
документа (наказу Господарського суду
Івано-Франківської області № 1337 від
29.11.2013р.) стягувачу була винесена
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження".

Пунктом 7 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі якщо виконавчий
документ повернуто стягувачу за його
заявою, крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі якщо є письмова заява
стягувача.

При цьому, ч.5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання упродовж
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Крім того, пунктом 9.11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
(з наступними змінами і доповненнями)
визначено, що за змістом пункту 1
частини першої і частини п'ятої статті
47 Закону України «Про виконавче
провадження» та положень статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження» в сукупності цих норм
повернення виконавчого документа
стягувачу за його заявою не означає
закриття виконавчого провадження, не
тягне за собою наслідків у вигляді
неможливості розпочати його знову та
не позбавляє стягувача права повторно
звернутися до органу Державної
виконавчої служби за виконанням
судового рішення. Наведене
кореспондується з п. 22. Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02,2014р. № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах».

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що повернення виконавчого
документа стягувачу за його заявою на
підставі статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження», не позбавляє
його права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання.
Таким чином, повторне пред'явлення
14.03.2014р. наказу Господарського суду
Івано-Франківської області № 1337 від
29.11.2013р. стягувачем до Відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції відбулось у відповідності та в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Разом з тим, перевіряючи доводи
апеляційної скарги в частині
покликання скаржника на те, що судом
першої інстанції безпідставно не
застосовано ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», колегія суддів
вважає такі необґрунтованими,
враховуючи наступне.

Приписи п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про
виконавче провадження" (відмова у
відкритті виконавчого провадження,
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою)
кореспондуються з положеннями п. 1 ч. 1
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження", якою встановлено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду.

Аналізом наведених норм Закону України
"Про виконавче провадження"
встановлено, що підставою для
закінчення виконавчого провадження є
заява стягувача про відмову від
примусового виконання рішення суду,
яка має бути визнана судом, і яка,
відповідно, виключає можливість
повторного пред'явлення виконавчого
документу до виконання, оскільки за
приписами частини 1 ст. 50 Закону,
завершене виконавче провадження з
наведених підстав не може бути
розпочате знову.

Таким чином, зважаючи на те, що стягувач
не звертався до суду із заявою в
порядку, визначеному ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження", а
судом, відповідно, не визнано відмови
стягувача від примусового виконання
рішення, відсутні правові підстави
вважати виконавче провадження
закритим.

З огляду на викладене,
Господарський суд Івано-Франківської
області дійшов обґрунтованого
висновку про те, що постанова
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції від 26.03.2014р. ВП № 42693962 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа)
винесена із порушенням норм Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що ухвала господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для її скасування немає, а інші
зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
не базуються на законодавстві, що
регулює спірні правовідносини, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваної
ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали
суду в апеляційному порядку,
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106,
121-2 ГПК України, - Львівський
апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014 р.
у справі № 909/1062/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Персей Агро" №26/05-14 від
26.05.2014 року - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд ухвали
Господарського суду
Івано-Франківської області в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Івано-Франківської
області.

Повний текст постанови складений
08.07.2014р.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя
Бонк Т.Б.

Суддя
Давид Л.Л.