ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.14р. Справа № 904/3990/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Дніпропетровського національного
університету імені Олеся Гончара, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 6 456,14 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Старчик А.А., представник
за довіреністю №14-90 від 18.04.14р.

від відповідача: Глуговський Е.М.,
представник за довіреністю №б/н від
25.06.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі-позивач)
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Дніпропетровського національного
університету імені Олеся Гончара
(далі-відповідач) про стягнення 6456,14грн.

Ухвалою господарського суду від 10.06.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 01.07.14р.

01.07.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги
визнав частково, про що також зазначено
у відзиві, який долучено до матеріалів
справи.

01.07.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 15.07.14р.

15.07.14р. в судове засідання з'явилися
повноважні представники сторін та
підтримали свої правові позиції, які
були висловлені та надані суду в
письмовому вигляді протягом судового
розгляду.

У судовому засіданні 15.07.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.13р. між позивачем та відповідачем
укладено договір №13/3376-ТЕ-4 на
купівлю-продаж природного газу
(далі-Договір), за умовами п. 1.1 якого
позивач зобов'язується передати у
власність відповідачу у 2013 році
природний газ, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
регіональними осередками.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
позивач передає відповідачеві з січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом
до 1 201,4 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3. Договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

В п. 3.4. Договору зазначено про те, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, відповідач
зобов'язується надати позивачеві
підписані та скріплені печаткою
відповідача та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Позивач не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
відповідачеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмові від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 Договору ціна
(граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
встановлюється НКРЕ.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м
газу становить1 309,20 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата
за газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим договором
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
Договором (п. 7.1. Договору).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем пункту
6.1. умов цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити позивачу, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Як зазначено у п. 9.2. Договору строк, у
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
5 років.

Цей Договір набирає чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.01.13р. і діє у частині
поставки газу до 31.12.13р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 11.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору, позивач
передав у власність відповідача
передбачений Договором газ на загальну
суму 1226610,45грн., що підтверджують Акти
приймання-передачі природного газу
(а.с.17-24).

Позивач звертає увагу суду на те, що
відповідач за поставлений природний
час вчасно не розрахувався чим порушив
умови п. 6.1. Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
Договору в частині своєчасного та
повного розрахунку за отримані послуги
з постачання природного газу,
позивачем на підставі п. 7.2 Договору
була нарахована пеня у розмірі 4529,64грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
були нараховані інфляційні витрати у
розмірі 974,46грн. та 3% річних у розмірі
952,04грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача пеню у
розмірі 4529,64грн., інфляційні витрати у
розмірі 974,46грн., 3% річних у розмірі
952,04грн., всього 6456,14грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги
визнав частково, виходячи з наступного.

Відповідач не заперечує факту
прострочення платежів за постачання
природного газу, але при перерахуванні
виставлених позивачем штрафних
санкцій відповідачем встановлено
помилковість нарахованих до сплати сум
пені та 3% річних. Так, відповідач
зазначає, що дійсна сума пені складає
2867,79грн., а 3% річних - 663,80грн. Таким
чином, відповідач не заперечує щодо
стягнення з останнього пені у розмірі
2867,79грн., інфляційних витрат у розмірі
974,46 грн. та 3% річних у розмірі 663,80грн.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, а саме підлягає задоволенню
пеня у розмірі 4158,36грн., три відсотки
річних у розмірі 870,27грн. та інфляційні
втрати у розмірі 974,46грн. з наступних
підстав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і
в ч.1 ст. 193 Господарського кодексу
України, яка також передбачає, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

За порушення у сфері
господарювання учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором
(ч. 2 ст.193, ч. 1 ст.216 та ч. 1 ст.218
Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських
санкцій згідно з ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено
пеню.

Розмір штрафних санкцій
відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлюється
законом, а в разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання,
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено ч. 4 ст. 549 Цивільного
кодексу України, ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України.

Так, п. 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем пункту
6.1. умов цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити позивачу, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

На підставі п. 7.2. Договору позивачем
була нарахована пеня у розмірі 4 529,64
грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вищезазначеної норми
чинного законодавства України
позивачем нараховані інфляційні
витрати у розмірі 974,46грн. та 3% річних у
розмірі 952,04грн.

Господарський суд перевірив порядок
нарахування позивачем відповідачу
пені та визнав, що позивач допустив
порушення в порядку нарахування, а
саме:

Пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.13р.
за №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. Якщо у
договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252
Цивільного кодексу України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Враховуючи положення пункту 6.1
договору в якому визначено, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Таким чином, господарський суд
констатує, що нарахування пені та трьох
відсотків річних можна здійснювати з
14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу, як це здійснював
позивач. Господарський суд констатує,
що позивачем правильно визначено
початок періоду нарахування пені та
трьох відсотків річних.

Що стосується кінцевої дати по яку
позивач нараховував пеню та три
відсотки річних, то господарський суд з
нею не погоджується, так як позивачем,
всупереч положенням пункту 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.13р.
за №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", пеня та три
відсотки річних нараховувалися і на
день фактичної сплати суми
заборгованості, який не може бути
включений в період часу, за який
здійснюється стягнення трьох
відсотків річних та пені.

З огляду на викладене, господарський
суд здійснив перерахування пені та
інфляційних втрат та визнав
правильними наступні періоди та суми
до стягнення:

- за січень 2013 року нарахування трьох
процентів річних та пені можливе за
період з 14.02.13р. по 12.02.13р., так як 13.02.13р.
відповідачем здійснено оплату
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №000244 від 12.03.14р.
(а.с.57) в якому вказано, що оплата
здійснена 13.02.13р.

Таким чином за січень 2013 року пеня
підлягає стягненню у розмірі 2804,17грн., а
три відсотки річних у розмірі 560,83грн.

- за квітень 2013 року нарахування трьох
процентів річних та пені можливе за
період з 14.05.13р. по 17.05.13р., так як 18.05.13р.
відповідачем здійснено оплату
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №000802 від 17.05.13р.
(а.с.60) в якому вказано, що оплата
здійснена 18.05.13р.

Таким чином за квітень 2013 року пеня
підлягає стягненню у розмірі 90,40грн., а
три відсотки річних у розмірі 18,08грн.

Інфляційні втрати позивачем за
прострочення оплати заборгованості у
квітні 2013 року нараховано правильно, у
зв'язку з чим сума у розмірі 54,99грн. є
такою, що підлягає задоволенню.

- за травень 2013 року нарахування трьох
процентів річних та пені можливе за
період з 14.06.13р. по 26.06.13р., так як 27.06.13р.
відповідачем здійснено оплату
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №000949 від 14.06.13р.
(а.с.61) в якому вказано, що оплата
здійснена 27.06.13р.

Таким чином за травень 2013 року пеня
підлягає стягненню у розмірі 17,48грн., а
три відсотки річних у розмірі 3,75грн.

- за жовтень 2013 року нарахування трьох
процентів річних та пені можливе за
період з 14.11.13р. по 01.12.13р., так як 02.12.13р.
відповідачем здійснено оплату
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №002141 від 12.11.13р.
(а.с.62) в якому вказано, що оплата
здійснена 02.12.13р.

Таким чином за жовтень 2013 року пеня
підлягає стягненню у розмірі 555,27грн., а
три відсотки річних у розмірі 128,14грн.

Інфляційні втрати позивачем за
прострочення оплати заборгованості у
жовтні 2013 року нараховано правильно, у
зв'язку з чим сума у розмірі 173,23грн. є
такою, що підлягає задоволенню.

- за листопад 2013 року нарахування трьох
процентів річних та пені можливе за
період з 14.12.13р. по 26.12.13р., так як 27.12.13р.
відповідачем здійснено оплату
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №002374 від 10.12.13р.
(а.с.63) в якому вказано, що оплата
здійснена 27.12.13р.

Таким чином за листопад 2013 року пеня
підлягає стягненню у розмірі 691,04грн., а
три відсотки річних у розмірі 159,47грн.

Інфляційні втрати позивачем за
прострочення оплати заборгованості у
листопаді 2013 року нараховано
правильно, у зв'язку з чим сума у
розмірі 746,24грн. є такою, що підлягає
задоволенню.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі
1698,74грн., з урахуванням того, що 92,98%
позовних вимог позивача судом
задоволено.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173,
174, 193, 216, 217, 218, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-84,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського
національного університету імені
Олеся Гончара (49010, м.Дніпропетровськ,
пр. Гагаріна, буд. 72, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 4158,36грн. (чотири
тисячі сто п'ятдесят вісім грн. 36 коп.),
інфляційні витрати у розмірі 974,46
(дев'ятсот сімдесят чотири грн. 46 коп.), 3%
річних у розмірі 870,27грн. (вісімсот
сімдесят грн. 27 коп.), витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1698,74грн. (одна
тисяча шістсот дев'яносто вісім грн. 74
коп.).

В решті відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено

16.07.14р.

Суддя Н.Е. Петренко