ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Справа № 915/687/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Д'яченко
К.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин", вул.
Геронимівська, 3, с. Геронимівка,
Черкаський район, Черкаська область,
19601

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського",
вул. Центральна, 1, с. Кімівка,
Березанський район, Миколаївська
область, 57440

про стягнення заборгованості за
Договором № 20/06/13 від 20.06.2013 року

за участю представників сторін:

від позивача Гладка Оксана Степанівна,
довіреність № 132 від 30.05.2014 року;

від відповідача представник не
з'явився.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ім. КЛ.
Петровського" про стягнення
заборгованості за Договором № 20/06/13 від
20.06.2013 року в сумі 451 144, 30 грн., з яких 373
890, 00 грн. - основного боргу; 29 830, 08 грн. -
пені; 6 885, 76 грн. - 3 % річних; 40 538, 46 грн. -
інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 19.05.2014 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 03.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014 року
розгляд справи було відкладено на
19.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 19.06.2014 року
розгляд справи було відкладено на
03.07.2014 року. Вказаною ухвалою прийнято
до розгляду заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог вх.
№ 11171/14 від 19.06.14 року (арк. справи 62-65), в
якій позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
Договором № 20/06/13 від 20.06.2013 року в сумі
459 568, 23 грн., з яких 373 890, 00 грн. -
основного боргу; 22 505, 73 грн. - пені; 6 885, 76
грн. - 3 % річних; 56 286, 74 грн. - інфляційних
втрат.

27.06.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшли
заперечення на відзив, у яких позивач
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за Договором № 20/06/13 від
20.06.2013 року в сумі 445 509, 20 грн., з яких 373
890, 00 грн. - основного боргу; 23 704, 26 грн. -
пені; 5 902, 08 грн. - 3 % річних; 42 012, 86
грн. - інфляційних втрат (арк. справи
72-74).

В судовому засіданні 03.07.14 року вимоги,
заявлені в письмових запереченнях,
представник позивача підтримав в
повному обсязі та просив суд позов
задовольнити у вказаному розмірі.

Розглянувши подану заяву (заперечення)
від 27.06.2014 року, суд встановив наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
зменшення позивачем суми позову, в тому
числі й з підстав необґрунтованості
первісного розрахунку ціни позову, не є
відмовою від позову. В такому випадку
припинення провадження в частині
зменшення відповідної суми не
здійснюється, - про таке зменшення
зазначається в описовій частині
судового рішення, а предметом спору
стає вимога про стягнення суми в
зменшеному розмірі.

Згідно ч. 6 ст. 22 ГПК України
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Відтак, позивачем зменшено розмір
позовних вимог в частині стягнення
трьох відсотків річних та інфляційних
витрат та збільшено позовні вимоги в
частині стягнення пені. При цьому,
загальна ціна позову позивачем
зменшена.

Оскільки зменшення розміру позовних
вимог не суперечить законодавству та
не порушує чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси, судом
розглядаються позовні вимоги з
урахуванням їх зменшення.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.07.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з
урахуванням зменшення їх розміру та
просив суд позов задовольнити. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив
наступне.

20.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського"
був укладений Договір про надання
послуг № 20/06/13 по збиранню ранніх
зернових культур комбайнами марки John
Deer.

Відповідно до договору позивач надає
послуги відповідачу по збиранню урожаю
2013 року зернових, технічних та масляних
культур 4 (чотирма) комбайнами позивача
на площах відповідача, що розташовані
на території Березанського району
Миколаївської області.

Згідно до Актів надання послуг до
даного Договору від 01.07.2013 року та від
16.07.2013 року комбайнами позивача зібрано
озиму пшеницю на площі 615,7 га та
відповідно 630,6 га, що в цілому складає 1
246, 3 га на суму 373 890, 00 грн.

Згідно розділу 3 п. 3.5 Договору
«Замовник проводить оплату по факту
виконання послуг відповідно до рахунку
виконавця протягом 30-ти банківських
днів з дня його отримання».

Позивачем на адресу відповідача був
направлений зведений рахунок на оплату
№ 217.

Відповідач не виконав п. 3.5 Договору. До
теперішнього часу кошти за отримані
послуги в сумі 373 890, 00 грн. на
розрахунковий рахунок позивача не
надійшли.

Із посиланням на приписи ст. 625, 629 ЦК
України, ст. 1 ГК України та умови
Договору про надання послуг № 20/06/13
позивач просив суд стягнути з
відповідача 373 890, 00 грн. - основного
боргу, який виник у зв'язку з
невиконанням відповідачем договору
про надання послуг № 20/06/13; 42 012, 86 грн. -
суми, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів; 5 902, 08 грн. - сума
трьох процентів річних; 23 704, 26 грн. -
суми пені.

Відповідач не скористався наданим йому
ст. 22 ГПК України правом та в судові
засідання 03.06.2014 року, 19.06.2014 року та
03.07.2014 року повноважного представника
не направив, хоча про дату, час та місце
судових засідань був повідомлений
належним чином, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштових відправлень, які
наявні у матеріалах справи (арк. справи
55, 56).

Причини неявки повноважного
представника відповідача суду не
відомі. Явка представника відповідача
не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з
останніми змінами від 17.12.2013 року
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Судом здійснено усі заходи щодо
повідомлення належним чином
відповідача про дату, час та місце
судових засідань.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності повноважного представника
відповідача.

На виконання вимог суду відповідачем
подано суду письмовий відзив по суті
спору (арк. справи 58-59). В поданому суду
відзиві відповідач просив суд
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача інфляційних втрат, 3 %
річних, пені та судового збору. В
обґрунтування заперечень проти позову
відповідач зазначив наступне.

20.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського"
укладено Договір № 20/06/13 про надання
послуг. Позивач надав відповідачу
послуги із збирання зернових,
технічних та масляних культур.
Зазначене підтверджується Актами
надання послуг від 01.07.2013 року та від
16.07.2013 року. Вартість наданих послуг
склала 373 890, 00 грн.

Із посиланням на ст. 638, 837 ЦК України
відповідач зазначив, що як вбачається
із вищезазначених актів наданих
послуг, позивачем не було виконано
взяті на себе зобов'язання у повному
обсязі. Так, із обумовлених 2000 га
загальної площі (п. 1.2 Додаткової угоди
№ 1 до Договору про надання послуг №
20/06/13 від 20.06.2013 року), збирання врожаю
озимої пшениці було проведено лише на 1
246, 3 га.

Із посиланням на приписи ст. 651, 652 ЦК
України відповідач зазначив, що
позивач сам суттєво порушив умови
Договору, своєчасно не внісши до нього
відповідні зміни в частині зменшення
об'єму виконаних робіт.

Пунктом 3.5 Договору передбачено:
«замовник проводить оплату по факту
виконання послуг відповідно до рахунку
виконавця протягом 30-ти банківських
днів з дня його отримання». Таким чином,
момент з якого позивач мав право
обраховувати пеню та відсотки за
прострочення оплати послуг є дата, яка
настає зі спливом 30-ти банківських днів
з моменту отримання відповідачем
(замовником) рахунку виконавця. Проте,
позивачем не надано до суду доказів на
підтвердження факту та дати вручення
відповідачу рахунків на оплату послуг
за договором. Твердження позивача про
те, що оплата наданих послуг буде
проводитись відповідно до актів
наданих послуг не підтверджено жодним
доказом. У позивача відсутні будь-які
помітки, підписи або відтиски печатки
уповноваженої особи відповідача про
отримання рахунків. Посилання позивача
на акти надання послуг від 01.06.2013 року
та 16.06.2013 року є безпідставними,
оскільки не можуть розглядатись як
документи, що встановлюють вартість
послуг, а лише підтверджують факт їх
виконання.

Відповідач зазначає, що позивачем не
доведено факту вручення рахунків
відповідачу, а тому підстави для
нарахування пені у даному випадку
відсутні.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

20.06.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського"
(далі - замовник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Черкаський науково-виробничий центр
по біологічному захисту рослин" (далі -
виконавець) було укладено Договір про
надання послуг № 20/06/13 (далі - Договір),
предметом якого є надання послуг по
збиранню урожаю 2013 року зернових,
технічних та масляних культур 4
(чотирма) комбайнами виконавця марки John
Deer 9500 (1997 року випуску) на площах
замовника, що розташовані на території
Березанського району Миколаївської
області (п. 1.1 Договору) (арк. справи 27-28).

Відповідно до п. 8.1 Договору цей договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін і діє до моменту повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором.

Відповідно до п. 8.2 Договору закінчення
строку цього договору не звільняє
сторін від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
цього договору.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частиною 5 ст. 530 ЦК України визначено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору сторони передбачили
наступне.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору
виконавець зобов'язується розпочати
збирання не пізніше 25.06.2013 року і
закінчити його не пізніше 15.07.2013 року. В
разі виникнення несприятливих для
збирання погодних умов або виходу з
ладу сільськогосподарської техніки
виконавця в період виконання
договірних зобов'язань передбачені
строки проведення збиральних робіт
продовжуються на час таких погодних
умов. При цьому замовник
розраховується за фактично виконаний
обсяг робіт.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору замовник
зобов'язується оплатити послуги
виконавця у відповідності до п. 3.1 цього
Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість
послуг за умовами цього договору
проводиться із розрахунку на 1 га площі
збирання та встановлюється згідно
Додаткової угоди, яка укладається
сторонами на пізніше 25.06.2013 року та є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору загальна
(остаточна) вартість цього договору
складається з вартості усіх послуг,
наданих за цим договором.

Відповідно до п. 3.3 Договору надання
послуг згідно умов цього договору
щотижнево фіксується в актах про
надані послуги в яких обов'язково
вказується загальний об'єм наданих
послуг, вартість послуг із розрахунку
за 1 га та загальну вартість наданих
послуг, які підписують уповноважені
представники сторін і завіряють
печаткою. Вони є підставою для надання
виконавцем рахунку на оплату
відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору замовник
проводить оплату по факту виконання
послуг відповідно до рахунку виконавця
протягом 30-ти банківських днів з дня
його отримання.

Відповідно до п. 3.6 Договору оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок виконавця.

Відповідно до п. 5.1 Договору у випадку
порушення зобов'язання, що виникає з
цього договору, сторона несе
відповідальність, визначену цим
договором та (або) чинним в Україні
законодавством.

Відповідно до п. 5.4 Договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
цим договором, сплачує іншій стороні
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
від вартості невиконаного
зобов'язання.

20.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин" було
підписано Додаткову угоду № 1 до
Договору про надання послуг № 20/06/13
(арк. справи 29).

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди № 1
площа обробки становить 2 000 га.

Відповідно до п. 1.3 Додаткової угоди № 1
ціна послуги за 1 га з ПДВ становить 300, 00
грн.

Відповідно до п. 1.4 Додаткової угоди № 1
загальна ціна послуги з ПДВ становить
600 000, 00 грн.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору позивачем
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин" було
надано відповідачу Товариству з
обмеженою відповідальністю "ім. КЛ.
Петровського" послуги з прямого
комбайнування озимої пшениці на
загальну суму 373 890, 00 грн., що
підтверджується актами надання послуг,
копії яких наявні у матеріалах справи,
а саме:

- Актом надання послуг від 01.07.2013 року на
суму 184 710, 00 грн. (арк. справи 30);

- Актом надання послуг від 16.07.2013 року на
суму 189 180, 00 грн. (арк. справи 31).

Акти підписані сторонами, затверджені
та скріплені печатками. Оригінали
актів оглядались судом в судовому
засіданні 03.06.14 року. Судом встановлено,
що подані у справу копії актів
відповідають їх ориганалам, про що
зафіксовано в протоколі судового
засідання від 03.06.14 року. Як зазначено в
Актах, претензій по об'єму, якості та
строкам виконання робіт (надання
послуг) замовник до виконавця не має.

На підставі вказаних вище Актів
надання послуг позивачем був
виставлений відповідачу відповідний
зведений рахунок на оплату № 217 від
03.09.2013 року на загальну суму 373 890, 00 грн.
(арк. справи 32).

03.09.2013 року позивачем на адресу
відповідача був направлений
лист-претензія вих. № 163 про оплату
вартості наданих послуг по збиранню
врожаю в сумі 373 890, 00 грн. Додатком до
листа позивачем було долучено рахунок
на оплату (арк. справи 33). Вказаний
лист-претензія з додатком (рахунком)
був надісланий позивачем на адресу
відповідача 03.09.2013 року, що
підтверджується фіскальним чеком (арк.
справи 33 на звороті).

На вказаний лист вих. № 163 від 03.09.2013
року відповідачем було надано
відповідь - лист вих. № 282 від 20.09.2013
року, у якому відповідачем було
зазначено, що ТзОВ «Ім. КЛ.
Петровського» знаходиться у дуже
скрутному матеріальному становищі,
через що допущено виникнення
заборгованості за Договором про
надання послуг № 20/06/13 від 20.06.2013 року,
та зазначено, що дана заборгованість
обов'язково буде погашена як тільки
буде можливість (арк. справи 34).

Таким чином, станом на 20.09.2013 року
відповідачем була отримана претензія з
доданим рахунком на оплату.

Отже, 20.09.13 року є датою, коли відповідач
отримав рахунок на оплату за виконані
роботи, а відтак, в силу приписів п. 3.5
Договору у відповідача виник обов'язок
з погашення заборгованості протягом 30
банківських днів з дня отримання
рахунків.

Тобто, в силу п. 3.5 Договору останній
день для оплати заборгованості за
виконані роботи було 01.11.13 року (з
урахуванням банківських днів, а також
відповідних вихідних днів).

В порушення п. 3.5 Договору послуги по
збиранню врожаю в сумі 373 890, 00 грн. на
підставі рахунків на оплату протягом
тридцяти банківських днів з дня їх
отримання (20.09.2013 року) відповідачем
оплачені не були. Судом також
враховано, що факт отримання послуг по
збиранню врожаю відповідачем не
заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, позивач також
звертався до відповідача з листами та
претензією з вимогами про сплату
заборгованості в сумі 373 890, 00 грн., а
саме: лист вих. № 186 від 08.10.2013 року (арк.
справи 35), лист вих. № 259 від 19.12.2013 року
(арк. справи 36), претензія вих. № 67 від
13.03.2014 року (арк. справи 37).

Станом на час розгляду справи
заборгованість відповідача за надані
послуги складає 373 890, 00 грн.

Відповідачем не спростовано та не
подано жодних документальних доказів,
які б спростовували доводи позивача
щодо неналежного виконання зобов'язань
по Договору, як і не подано суду доказів
оплати суми заборгованості.

Отже, позовні вимоги щодо
стягнення основної заборгованості в
сумі 373 890, 00 грн. є обґрунтованими,
підставними та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в
сумі 23 704, 26 грн., то слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом та якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до п. 5.4 Договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
цим Договором, сплачує іншій стороні
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
від вартості невиконаного
зобов'язання.

Позивачем здійснено нарахування пені
за період з 04.11.2013 року по 30.04.2014 року (178
днів) в сумі 23 704, 26 грн.

Судом враховано, що позивачем
правильно зазначено період
нарахування пені, а саме: відповідно до
п. 3.5 Договору після спливу 30
банківських днів з дня отримання
відповідачем рахунків. Зведений
рахунок, як було вказано вище,
направлений відповідачу разом із
претензією. Відтак, з 04.11.13 року у
позивача виникло право на нарахування
пені відповідно до п. 3, 5, п. 5.4 Договору.

Перевіривши розрахунок розміру пені,
судом встановлено, що позивачем
здійснено нарахування пені в сумі 23 704,
26 грн. за період з 04.11.2013 року по 30.04.2014
року на загальну суму заборгованості в
розмірі 373 890, 00 грн. Нарахування
здійснено позивачем, виходячи з
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, та в межах
шестимісячного строку. Період
нарахування визначено позивачем
правильно. Здійснивши за допомогою
бази "Законодавство" перевірку розміру
пені, судом встановлено, що за вказаний
період розмір пені становить 24 686, 98 грн.
(арк. справи 81). Суд, не виходячи за межі
позовних вимог без відповідного
клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України), дійшов висновку про
задоволення пені в розмірі, заявленому
до стягнення, тобто в сумі 23 704, 26 грн.
Отже, вимога про стягнення пені в сумі 23
704, 26 грн. є обґрунтованою, підставною та
підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 5 902, 08 грн.
та інфляційних втрат в сумі 42 012, 86 грн.,
то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанова Верховного Суду
України від 23.01.12 року по справі № 37/64).

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, судом встановлено, що розрахунок
інфляційних втрат в сумі 42 012, 86 грн. за
період з листопада 2013 року по травень
2014 року є арифметично правильним,
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства, фактичним обставинам та
матеріалам справи. Розгорнутий
розрахунок інфляційних втрат наявний
в матеріалах справи (арк. справи 75-76).
Отже, інфляційні нарахування на суму
боргу входять до складу грошового
зобов'язання, не є санкціями, а відтак
інфляційні витрати правомірно
нараховані позивачем та підлягають
стягненню.

Як вбачається з поданого суду
розрахунку (арк. справи 75) позивачем
нараховано відповідачу 3 % річних за
період з 04.11.2013 року по 14.05.2014 року в сумі
5 902, 08 грн.

Судом враховано, що позивачем
правильно зазначено період
нарахування 3 % річних, а саме:
відповідно до п. 3.5 Договору після
спливу 30 банківських днів з дня
отримання відповідачем рахунків.
Зведений рахунок, як було вказано вище,
направлений відповідачу разом із
претензією. Відтак, з 04.11.13 року у
позивача виникло право на нарахування 3
% річних.

Перевіривши розрахунок розміру 3 %
річних, судом встановлено, що позивачем
допущено арифметичну помилку при
розрахунку розміру 3 % річних у зв'язку з
заокругленням сум при розрахунку.
Здійснивши перерахунок, заявленого до
стягнення розміру 3 % річних, судом
встановлено, що розмір 3 % річних за
період з 04.11.2013 року по 14.05.14 року
становить 5 900, 29 грн. Розрахунок
здійснено судом за допомогою бази
"Законодавство". Детальний розрахунок
розміру 3 % річних наявний в матеріалах
справи (арк. справи 82). За таких
обставин, 3 % річних в сумі 5 900, 29 грн. є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню. В решті нарахованих
позивачем 3 % річних в сумі 1, 79 грн. слід
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у даній
справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір"
визначає правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення
розміру позовних вимог або внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Передбачені частиною четвертою
статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній,
так і в описовій частині рішення. При
цьому питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у
зв'язку із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2-3 ст. 55 ГПК
України ціна позову визначається у
позовах про стягнення грошей -
стягуваною сумою або сумою,
оспорюваною за виконавчим чи іншим
документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) порядку.

В ціну позову включаються також
вказані в позовній заяві суми
неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не
вказані, - суми їх, визначені суддею.

Ціну позову вказує позивач. У випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір" за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Позивачем за звернення до
господарського суду із позовною заявою
сплачено судовий збір в розмірі 9 022, 89
грн., що підтверджується наявним в
матеріалах справи оригіналом
платіжного доручення № 460 від 14.05.2014
року (арк. справи 8).

При поданні до суду заяви про
збільшення розміру позовних вимог
позивачем було доплачено судовий збір
у розмірі 168, 47 грн., що підтверджується
наявним в матеріалах справи оригіналом
платіжного доручення № 577 від 13.06.2014
року (арк. справи 66). Відповідно,
загальна сума сплаченого позивачем
судового збору становить 9 191, 36 грн. (9
022, 89 грн. + 168, 47 грн.).

Крім того, 27.06.2014 року позивачем було
подано суду заяву про зменшення
розміру позовних вимог (арк. справи 72-74).
Вказана заява прийнята судом до
розгляду. Отже, судом розглядались
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 373 890, 00 грн. - основного
боргу; 23 704, 26 грн. - пені; 5 902, 08 грн. - 3%
річних; 42 012, 86 грн. - інфляційних втрат.

Отже, ціна позову в спірному випадку
становить 445 509, 20 грн. В силу приписів
п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір з вимоги майнового
характеру, яка є предметом спору у
даній справі, має становити 8 910, 18 грн. (2
% від ціни позову).

За таких обставин, позивачу слід
повернути з Державного бюджету України
суму судового збору в розмірі 281, 18 грн.
(9 191, 36 грн. - 8 910, 18 грн.) у зв'язку зі
зменшенням розміру позовних вимог.

Судовий збір в сумі 8 910, 15 грн.
відповідно до ст. 49 ГПК України слід
відшкодувати позивачу з відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 11, 15, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 629,
901, 903 ЦК України, ст. 193, 232 ГК України,
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», Законом України «Про
судовий збір», ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаський
науково-виробничий центр по
біологічному захисту рослин" до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ім. КЛ. Петровського"
про стягнення заборгованості за
Договором № 20/06/13 від 20.06.2013 року.

Стягнути з відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ім. КЛ.
Петровського", вул. Центральна, 1, с.
Кімівка, Березанський район,
Миколаївська область, 57440 () на користь позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черкаський науково-виробничий центр
по біологічному захисту рослин", вул.
Геронимівська, 3, с. Геронимівка,
Черкаський район, Черкаська область,
19601 ():

- 373 890, 00 грн. (триста сімдесят три тисячі
вісімсот дев'яносто грн.) -
заборгованості за Договором про
надання послуг № 20/06/13 від 20.06.2013 року;

- 23 704, 26 грн. (двадцять три тисячі сімсот
чотири грн. 26 коп.) - пені за Договором
про надання послуг № 20/06/13 від 20.06.2013
року за період з 04.11.13 року по 30.04.14 року;

- 5 900, 29 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот грн. 29
коп.) - три відсотки річних за Договором
про надання послуг № 20/06/13 від 20.06.2013
року за період з 04.11.13 року по 14.05.14 року;

- 42 012, 86 грн. (сорок дві тисячі
дванадцять грн. 86 коп.) - інфляційних
втрат за Договором про надання послуг
№ 20/06/13 від 20.06.2013 року за період з
листопада 2013 року по травень 2014 року;

- 8 910, 15 грн. (вісім тисяч дев'ятсот
десять грн. 15 коп.) - витрат по сплаті
судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

В решті позову в частині стягнення 3 %
річних в сумі 1, 79 грн. (одна грн. 79 коп.)
відмовити.

Судовий збір в сумі 0, 03 грн. (нуль грн. 03
коп.) покласти на позивача.

Повернути позивачу Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Черкаський науково-виробничий центр
по біологічному захисту рослин", вул.
Геронимівська, 3, с. Геронимівка,
Черкаський район, Черкаська область,
19601 () з Державного
бюджету України судовий збір в сумі 281,
18 грн. (двісті вісімдесят одна грн. 18
коп.), сплачений згідно платіжного
доручення № 460 від 14.05.2014 року, у зв'язку
зі зменшенням розміру позовних вимог,
про що видати ухвалу про повернення
судового збору після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.07.2014 року.

Суддя
Е.М. Олейняш