Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" липня 2014 р.
Справа № 906/859/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Гороховська А.О. -
довіреність б/н від 01.09.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КСТ Груп Україна" (м.
Київ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керамаг ЛТД" (м.
Житомир)

про стягнення 62370,63 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 62370,63грн., з
яких: 55257,01грн. - основний борг, 2472,03грн. -
3% річних, 3923,25грн. - інфляційні, 718,34грн. -
пеня. Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28
січня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "КСТ Груп
Україна" (експедитор/позивач) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керамаг ЛТД"
(замовник/відповідач) укладено договір
на транспортно-експедиторське
обслуговування експортно-імпортних
машин і транзитних вантажів №4-ДЕ
(а.с.8-11), шляхом укладення якого сторони
врегулювали господарські відносини по
перевезенню вантажів.

Пунктом 1.1 договору сторони визначили,
що замовник доручає, а експедитор бере
на себе зобов'язання від свого імені і
за рахунок замовника здійснити
транспортно-експедиційне
обслуговування експортно-імпортних і
транзитних вантажів залізничним
транспортом по території України,
країн СНД та інших держав (далі за
текстом договору - послуги).

За п.2.2 пп.2.2.2 договору замовник
зобов'язався своєчасно здійснювати
оплату згідно з умовами договору, а
також відшкодовувати витрати, яких
зазнав експедитор, виконуючи надане
йому замовником доручення.

У відповідності до п.3.1 договору
сторони погодили, що замовник здійснює
100% попередню оплату у розмірі
заявленого об'єму перевезення вантажів
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок експедитора на
підставі виставлених рахунків
упродовж 5-ти банківських днів з дня
виставлення рахунку. Банківські
витрати несе замовник. Оплата за цим
договором здійснюється в гривнях
України (п.3.3).

На виконання умов договору позивач
надав відповідачу
транспотно-експедиційні послуги на
загальну суму 59849,00грн., що
підтверджується актами виконаних
робіт №00002329 від 31.10.2012р. на суму
30592,00грн. та №00002489 від 30.11.2012р. на суму
29257,00грн. (а.с.12-13).

За даними позивача, Товариству з
обмеженою відповідальністю "Керамаг
ЛТД" були надані для оплати рахунки
№00002489 від 22.11.2012р. на суму 29257,00грн. та
№00002329 від 31.10.2012р. на суму 30592,00грн., які
останній не оплатив.

В зв'язку з чим позивач 09.09.2013 року
направив відповідачу повторно рахунки
№00002489 від 22.11.2012р. на суму 29257,00грн. та
№00002329 від 31.10.2012р. на суму 30592,00грн., які
отримані ТОВ "Керамаг ЛТД" 12.09.2013 року.
Проте на день звернення до суду
зобов'язання відповідачем виконано
частково на суму 4591,99грн., залишок
несплаченого боргу становить 55257,01грн.

Оскільки позивачем не надано належних
доказів направлення (вручення)
відповідачу первісних рахунків №00002489
від 22.11.2012р. на суму 29257,00грн. та №00002329
від 31.10.2012р., строк оплати наданих
позивачем транспортно-експедиційних
послуг слід обраховувати, виходячи з
направлених повторно на адресу
відповідача рахунків №00002489 від 22.11.2012р.
на суму 29257,00грн. та №00002329 від 31.10.2012р. на
оплату, отриманих ТОВ "Керамаг" 12.09.2013р.
(а.с.14-16).

Отже, враховуючи положення п.3.1
договору, у відповідача виник обов'язок
розрахуватись за надані позивачем
послуги у строк до 18.09.2013 включно (12.09.2013
(дата отримання рахунків згідно
поштового відправлення) + 5 банківських
днів).

Однак, як підтверджується матеріалами
справи, та не спростовано відповідачем,
останній вартість наданих
транспортно-експедиційних послуг у
розмірі 55257,01грн. позивачу не сплатив.

Транспортно-експедиторська послуга -
це робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування. Згідно зі ст.8 Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", експедитори надають
клієнтам послуги відповідно до вимог
законодавства України та держав,
територією яких транспортуються
вантажі, згідно з переліком послуг,
визначеним у правилах здійснення
транспортно-експедиторської
діяльності, а також інші послуги,
визначені за домовленістю сторін у
договорі транспортного
експедирування.

Транспортно-експедиційні послуги
опосередковуються договором
транспортного експедирування. Згідно
зі ст.316 Господарського кодексу
України, за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст.916 ЦК України за перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти
стягується провізна плата у розмірі, що
визначається за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.
Якщо розмір провізної плати не
визначений, стягується розумна плата.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Це положення
кореспондується зі ст.193
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 55257,01грн. основного боргу
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Що стосується нарахованих позивачем до
стягнення сум пені, інфляційних та 3%
річних, слід зазначити наступне.

Пеня і штраф є штрафними санкціями,
якими визнаються господарські санкції
у вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ст.230 ГК
України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (п.6 ст.232 ГК України).

Згідно п. 3.4 договору за прострочку
платежу замовник сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від несплаченої суми
за кожен день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені із
врахуванням положень закону та умов
договору, господарський суд приходить
до висновку, що правомірним є
нарахування пені в розмірі 3581,56грн. за
період з 19.09.2013 по 19.03.2014 року на суму
заборгованості 55257,01грн.

Враховуючи те, що позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню в розмірі
718,34грн., заява про збільшення суми
позову не подавалась, то стягненню
підлягає пеня в сумі 718,34грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку позивача розмір 3%
річних складає 2472,03грн., нарахованих за
період з 29.11.2012р. по 21.05.2014р.

Перевіривши поданий позивачем
розрахунок 3% річних (а.с.3), з
урахуванням обставин даної справи,
господарський суд встановив, що
правомірним є нарахування 3% річних в
сумі 1112,71грн., нарахованих за період з
19.09.2013 по 21.05.2014 року на суму боргу
55257,01грн.;

Таким чином, задоволенню підлягають
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 1112,71грн. У
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 1359,32грн. суд
відмовляє за безпідставністю їх
нарахування.

Згідно розрахунку позивача розмір
інфляційних складає 3923,25грн.,
нарахованих за період з листопада 2012 по
травень 2014р.

Перевіривши поданий позивачем
розрахунок інфляційних (а.с.3), з
урахуванням обставин даної справи,
умов договору стосовно строків
проведення розрахунків, господарський
суд встановив, що правомірним є
нарахування інфляційних в розмірі
6454,92грн. нарахованих за період жовтня
2013 - травень 2014 року на суму
заборгованості 55257,01грн.

Проте, позивачем до стягнення заявлено
інфляційних в сумі 3923,25грн., що є менше,
ніж правомірно нараховані. Враховуючи,
що позивачем заява про збільшення
позовних вимог не подавалась, суд
приходить до висновку про стягнення
інфляційних в заявленому розмірі, а
саме - 3923,25грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 55257,01грн. - основного боргу,
718,34грн. - пені, 1112,71грн. - 3% річних та
3923,25грн. - інфляційних обґрунтовані,
заявлені відповідно до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, наявними в
матеріалах справи, та підлягають
задоволенню. В іншій частині позову суд
відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керамаг ЛТД" (10009,
м.Житомир, вул. Селецька, 32, код 32520179)

- на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "КСТ Груп Україна" (
02660, м.Київ, вул. М.Раскової, 23, оф.704, код
35122124) - 61011,31грн., з яких: 55257,01грн. -
основний борг, 718,34грн. - пеня, 1112,71грн. - 3%
річних, 3923,25грн. - інфляційні, а також
1787,18грн. сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "КСТ Груп Україна"
(02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 23, оф.704, код
35122124)

- з Державного бюджету України 103,00грн.
надмірно сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено : 22 липня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (рек. з повід.)