ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

01.07.2014р.
Справа № 907/427/14

За позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Жовква Львівської області

ДО приватного підприємства
„Аудитпроф", м. Ужгород

ПРО стягнення суми 26872,41грн., в тому
числі 24400грн. основного боргу, 1755,59грн.
інфляційних втрат та 716,82грн. три
відсотки річних

(позовні вимоги викладено у
відповідності до заяви позивача,
поданої в порядку вимог ст. 22 ГПК
України щодо їх зменшення)

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Філінова К.С. -
представник за довіреністю від 08.05.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.
Жовква Львівської області звернувся до
Господарського суду Закарпатської
області з позовом до приватного
підприємства „Аудитпроф", м. Ужгород
про стягнення суми 50500,18грн., в тому
числі 25200грн. основного боргу, 23924,88грн.
інфляційних втрат та 1375,30грн. три
відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 30.04.2014р.
порушено провадження у справі №907/427/14
та призначено справу до розгляду на
16.05.2014р.

Ухвалою суду від 16.05.2014р. прийнято до
розгляду заяву позивача подану в
порядку вимог ст. 22 ГПК України про
зменшення позовних вимог, а розгляд
справи було відкладено на 06.06.2014р. з
підстав, зазначених в ній.

Відповідно до 4 ст. 22 ПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог.

Оскільки судом встановлено, що
вищенаведені дії позивача не
суперечать законодавству та не
порушують права і охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд прийняв заяву
позивача про зменшення позовних вимог
до розгляду.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанова
ВГСУ від 26.12.2011, № 18, під зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

Отже, оскільки зменшення позовних
вимог, викладене позивачем у
відповідній заяві, прийнятій
господарським судом, то новою ціною
позову, виходячи з якої розглядається
спір є: 26872,41грн., в тому числі 24400грн.
основного боргу, 1755,59грн. інфляційних
втрат та 716,82грн. три відсотки річних.

Ухвалою суду від 06.06.2014р. розгляд справи
було відкладено на 18.06.2014р.

В засіданні суду 18.06.2014р. судом, за
письмовою згодою сторін, у
відповідності до вимог ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву в
судовому засіданні до 01.07.2014р. для
надання позивачу можливості подати
суду додаткові докази в обґрунтування
своїх доводів та заперечень.

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, разом з тим,
заявлені позовні вимоги підтримує в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість наявними у справі
матеріалами. Зокрема, вказує на те, що
пунктом З вказаного договору
передбачено оплату та компенсацію
додаткових витрат за надання послуг, а
саме за надання юридичної допомоги ПП
«Аудитпроф» зобов'язується виплатити
ФОП ОСОБА_1 оплату у розмірі 1 200 грн.
щомісячно в термін до 05 числа кожного
місяця. Пунктом 5 вказаного договору
передбачено строк дії договору, а саме,
що даний договір діє протягом всього
цивільного, господарського чи
кримінального процесу в першій
інстанції, доки не будуть вичерпані всі
надані національним законодавством
засоби захисту і в справі не буде
прийнято остаточного рішення, якщо він
не буде достроково припинений.

10 лютого 2014 року враховуючи те, що
Відповідач по справі не виконав умови
договору та не здійснив оплату згідно
п. 3 вказаного договору, ФОП ОСОБА_1 в
адресу ПП «Аудитпроф» відправлено
претензію з вимогою погасити
заборгованість за 20 місяців
прострочки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань за договором просить суд
стягнути з останнього заборгованість
за 22 місяці в сумі 24400грн. Окрім того,
просить суд стягнути з відповідача
суму інфляційних втрат та три відсотки
річних за прострочення виконання
зобов'язання.

Відповідач заперечує з приводу
заявлених позовних вимог в повному
обсязі та у поданому суду письмовому
запереченні просить суд взяти до уваги
те, що твердження позивача про несплату
по зазначеному договору є хибним та не

правильним, та спростовується тим, що
відповідачем була здійснена оплата
послуг

платіжним дорученням №33 від 05.06.2012 р. на
суму 2000 гри. за підготовку

уповноваженого представника (позивача)
до участі у майбутньому судовому
процесі, тобто позивач отримав від
відповідача всі необхідні документи
для здійснення підготовки захисту
відповідача, а також отримав за таку
підготовку оплату його послу у розмірі
2000 грн., і з того часу більше ніяких
процесуальних дій позивачем ні у якому
судовому процесі не здійснювалося.

Також звертає увагу суду на те, що
згідно п. 5 вказаного договору: «строк
його дії триває протягом усього
цивільного, господарського чи
кримінального процесу» та просили
повідомити позивача на який саме
судовий процес (розгляд судової справи)
в якому захисник брав безпосередню
участь із представництва, та
відповідно, надання юридичної допомоги
ПП «Аудитпроф», та просили надати
докази в підтвердження існування
такого процесу і відповідно участі в
ньому ФОП ОСОБА_1 в якості захисника
інтересів ПП «Аудитпроф».

Однак відповіді надано не було, а
підтверджуючих документів з приводу
існування судових процесів, в яких
позивач нібито брав участь та надавав
свої послуги, які нібито залишилися
неоплачені відповідачем ФОП ОСОБА_1 не
надав, відповідно факт участі
захисника інтересів ПП «Аудитпроф»
відповідачем нічим документально не
підтверджений.

Також листом №06 від 31.03.14 р. відповідач
просив позивача надати оформлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства акти приймання -
передачі виконаних робіт згідно
Договору №1 від 05.06.12 р., якщо такі
роботи надавалися, а також акт взаємних
розрахунків, та нажаль цих документів
позивачем також не було надано. ФОП
ОСОБА_1 (позивач) не відповів на лист
відповідача, не надав жодних
обґрунтувань чи документальних
підтверджень своїх грошових вимог до
ПП „Аудитпроф", тобто не надав
належно-оформлених документів як
доказів фактичного виконання ним
наданих ним послуг.

У судовій практиці це, як правило,
накладні, акти прийому-передачі, акти
звірки тощо, про які йдеться у листі
відповідача №06 від 31.03.2014 р. у контексті
чого маються на увазі документи
подвійної правової природи як елемент
бухгалтерського та податного обліку,
тобто такі, що є одночасно і
цивільно-правовими, і первинними
бухгалтерськими документами, які
підтверджують (підтверджували б) факт
надання відповідачем послуг з
представництва в цивільному,
господарському та кримінальному
процесах згідно зазначеного договору
№1 від 05.06.2012 року.

Перед початком розгляду справи по суті
представників сторін ознайомлено з
правами та обов'язками у відповідності
із ст.ст. 20, 21, 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складено
протокол, який долучено до матеріалів
справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
повноважних представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та їх
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2012 року між Приватним
підприємством «Аудитпроф» в особі
директора Манцулич Лоліти Андріївни,
яка діяла на підставі Статуту
підприємства та листів за вих. №21 від
01.06.2012 року від ТОВ «МСМБУД», вих. № 01
від 01.06.2012 року від ПП
«Закарпатінвестбуд», №06 від 01.06.2012 року
від ТОВ «Офіс-центр-3», №03 від 01.06.2012
року від ТОВ «СаТу», №04 від 01.06.2012 року
від ТОВ «Цегельний завод №1», №11 від
01.06.2012 року від ТОВ «Цегельний завод»,
№2 від 01.06.2012 року від ПП «Карпати-Укр»,
№06 від 01.06.2012 року від ТОВ «Геївський
цегельний завод», №04 від 01.06.2012 року від
ПП «Вітана», №11 від 01.06.2012 року від ТОВ
«Маєрсам», №02 від 01.06.2012 року від ПП
«»Авант», №03 від 01.06.2012 року від ТОВ
«Транскарпатбуд», №06 від 01.06.2012 року
від ПП «Мода-Люкс», №12 від 01.06.2012 року
від МПП «Олеся», №03 від 01.06.2012 року від
ТОВ «Авант-Еліт», №08 від 01.06.2012 року від
ТОВ «Праймінвестбуд», №05 від 01.06.2012
року від ТОВ «Офіс- центр-4» та Фізичною
особою підприємцем ОСОБА_1 було
укладено договір №1 про надання послуг
представника у цивільному,
господарському та кримінальному
процесах.

Пунктом З вказаного договору
передбачено оплату та компенсацію
додаткових витрат за надання послуг, а
саме за надання юридичної допомоги ПП
«Аудитпроф» зобов'язується виплатити
ФОП ОСОБА_1 оплату у розмірі 1 200 грн.
щомісячно в термін до 05 числа кожного
місяця.

Пунктом 5 вказаного договору
передбачено строк дії договору, а саме,
що даний договір діє протягом всього
цивільного, господарського чи
кримінального процесу в першій
інстанції, доки не будуть вичерпані всі
надані національним законодавством
засоби захисту і в справі не буде
прийнято остаточного рішення, якщо він
не буде достроково припинений.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором, позивач
просить стягнути з відповідача суму
26872,41грн., в тому числі 24400грн. основного
боргу, 1755,59грн. інфляційних втрат та
716,82грн. три відсотки річних.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, а також в силу ч. 2
ст. 34 ГПК України обставини, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
встановлено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарські операції -
це факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
результатів. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Тобто, факт проведення сторонами у
справі господарських операцій, що
стосуються виконання ними зобов'язань,
повинен підтверджуватися первинними
бухгалтерськими документами.

Суд наголошує, що позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів, що
підтверджують надання послуг
(виконання робіт) позивачем, оскільки
сам договір не є первинним
бухгалтерським документом, що
підтверджує проведення господарської
операції, не містить змісту та обсягу
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Позивач не надав до суду жодних
первинних документів в підтвердження
позовних вимог.

Позивачем заявлено також до стягнення
з відповідача 1755,59грн. інфляційних
втрат та 716,82грн. три відсотки річних.

В обґрунтування вказаних вимог позивач
посилається на норми чинного
цивільного законодавства України (ст.
ст. 549-551 Цивільного кодексу України),
положення Договору (п. 3 Договору), а
також ст. 625 Цивільного кодексу України,
якою встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зважаючи на те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 1755,59грн.
інфляційних втрат та 716,82грн. три
відсотки річних за прострочення
виконання відповідачем зобов'язання
щодо оплати вартості послуг є
похідними від вимоги про стягнення
заборгованості у розмірі 24400грн., то
відсутність підстав для задоволення
вимоги про стягнення суми основного
боргу виключає можливість задоволення
позову в частині стягнення збитків від
інфляції та 3 % річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№907/427/14 є недоведеними та не підлягають
задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог, судовий збір, у розмірі
1827,50грн. відповідно до положень статті
49 Господарського процесуального
кодексу України та Закону України «Про
судовий збір», покладається на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.Ф. Ремецькі