ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 922/2158/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автомототех", м. Київ
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнік Авто", м.
Первомайськ про стягнення 28 487,40 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Усачова О.М. довіреність
№05-05/14 від 05.05.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автомототех"
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою щодо стягнення з відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнік Авто", боргу у
розмірі 28 487,40 грн., посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
зобов'язання по сплаті отриманого
згідно видаткової накладної №7240 від 06
грудня 2012 року - комплекту обладнання.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача судовий збір у розмірі 1827,00
грн.

У судовому засіданні, яке відбулося
23.06.14 р. представником відповідача було
заявлено клопотання про відкладення
розгляду справи для ознайомлення із
матеріалами справи та необхідністю
підготування відзиву на позовну заяву,
яке було судом задоволено та було
оголошено перерву до 01 липня 2014 року о
10:15.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити. Надав копію довідок від:
ПАТ "ОМЕГА Банк" із інформацією про
часткову сплату відповідачем боргу
перед позивачем; АТ "Таскомбанк" із
інформацією проте, що грошові кошти на
рахунок позивача від відповідача не
надходили. Судом розглянуті подані
докази та долучені до матеріалів
справи.

Представник відповідача у судове
засідання після перерви не з'явився,
відзив на позов щодо своєї правової
позиції стосовно вимог заявлених
позивачем не надав. Надав через
канцелярію господарського суду 01.07.2014
р. клопотання (вх. №22107) в якому він
просить суд відкласти розгляд справи, у
зв'язку з неможливістю прибуття у
судове засідання. Доказів в
обґрунтування зазначеного клопотання
відповідачем не надано.

Вирішуючи це клопотання суд виходить з
наступного. Згідно ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. При цьому
зі змісту норми цієї статті вбачається,
що питання про те, що певні обставини
перешкоджають розгляду справи,
вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд вважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини
справи свідчать про наявність у справі
матеріалів справи достатніх для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення. Крім того,
суд приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, відкладено
розгляд справи для надання можливості
ознайомитись із матеріалами справи,
надати нові докази тощо).

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22
ГПК України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Подача клопотань
спрямованих на штучне затягування
судового процесу, суперечить, зокрема,
вимогам статті 6 Конвенції про захист
праві людини і основоположних свобод
1950 року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи судом упродовж розумного
строку.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції": відповідно до частин
п'ятої, шостої статті 28 ГПК громадяни
можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю, або, якщо
представником є адвокат, - ордером з
доданим до нього договором чи
засвідченим сторонами цього договору
витягом з нього, в якому зазначено
повноваження адвоката. Статус
громадянина як суб'єкта
підприємницької діяльності
підтверджується відповідною випискою
з Єдиного державного реєстру
підприємств, організацій та установ
України, а його особа - паспортом або
іншим відповідним документом. При
цьому довіреність, видана громадянином
- суб'єктом підприємницької діяльності,
також має бути нотаріально
посвідченою.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
клопотання відповідача у справі про
відкладення розгляду справи на іншу
дату є необґрунтованим, тому відмовляє
в його задоволенні.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

Враховуючи вищенаведене та те, що
відповідач був повідомлений належним
чином, про дату та час розгляду справи,
а саме повноважний представник
відповідача та директор ТОВ "ЮНІК АВТО"
були присутні у попередньому судовому
засіданні справа розглядається на
підставі ст.75 ГПК України за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом
встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем виникли
господарсько-правові відносини, а саме
згідно підписаної
видаткової-накладної № 7240 від 06 грудня
2012 р., що підписана сторонами та
скріплена печатками, позивач передав
комплект обладнання, а відповідач
прийняв комплект обладнання на
загальну суму 42 887,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК
України).

Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК
України).

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України, допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Частиною 3 ст. 645 Цивільного кодексу
України передбачено, що за згодою
особи, яка зробила пропозицію, договір
може вважатись укладеним незалежно від
того, що відповідь про прийняття
пропозиції укласти договір було
відправлено та (або) одержано із
запізненням.

Відповідач отримав обладнання, про що
свідчить підпис уповноваженої особи
ТОВ "ЮНІК АВТО".

Також, як вбачається з матеріалів
справи, а саме випискою по рахунку
позивача ПАТ "ОМЕГА Банк" із
інформацією про часткову сплату
відповідачем за підйомник згідно
рахунку №82 15 від 27.11.12 р. двома
платежами, а саме у розмірі 12 000,00 грн. та
2 400,00 грн., що підтверджує визнання
відповідачем наявність зобов'язання
перед позивачем по оплаті обладнання.

Таким чином відповідач оплатив
обладнання лише частково, а саме у
розмірі 14 400,00 грн., у зв'язку із чим
виникла заборгованість у розмірі 28487,40
грн.

24 грудня 2013 р. позивач надав на адресу
відповідача претензію про сплату
боргу. На претензію відповідач надав
гарантійний лист, за яким
зобов'язувався оплатити борг до кінця
квітня 2014 року, але порушив терміни
оплати, визначені у відповіді та суму
боргу перед позивачем не оплатив.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення коштів в сумі 28 487,40
грн. (сума основного боргу) правомірна
та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮНІК АВТО" (64102,
Харківська область, м. Первомайськ,
мікрорайон 1/2, буд. 46, кв. 33, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВТОМОТОТЕХ" (03067, м.
Київ, вул. Виборзька, 75/79, ) суму боргу в розмірі 28 487,40 грн. та
судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.07.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний