ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 р.
Справа № 5015/4453/12

Господарський суд Львівської області у
складі колегії суддів Петрашко М.М.
(головуючий), Кітаєва С.Б., Кидисюк Р.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Прокурора Бродівського
району в інтересах держави в особі:

позивача-1 Міністерства аграрної
політики та продовольства України, м.
Київ

позивача-2 Корпорації "Українська
Універсальна Агропромислова біржа", м.
Київ

до відповідача-1 Приватної агрофірми
"Ватра", с. Батьків Бродівського району
Львівської області

до відповідача-2 Відкритого
акціонерного товариства "Бродівське
хлібоприймальне підприємство", м. Броди
Львівської області

за участю третьої особи-1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Бродівської районної
державної адміністрації, м. Броди
Львівської області

за участю третьої особи-2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області, м.Львів

про стягнення 849 080,40 грн.

За участю представників сторін:

від прокуратури Леонтьєва Н.Т. - старший
прокурор м.Львова (посвідчення №005508
від 24.09.2012р.);

від позивача-1 не з'явився;

від позивача-2 не з'явився;

від відповідача-1 Цейко І.П. -
представник (довіреність №1/3 від
05.08.2013р.);

від відповідача-2 не з'явився;

від третьої особи-1 не з'явився;

від третьої особи-2 не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді, клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не надходили. В судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: Рішенням господарського
суду Львівської області від 20.03.2013р. у
справі №5015/4453/12 за позовом Прокурора
Бродівського району в інтересах
держави в особі Міністерства аграрної
політики та продовольства України та
Корпорації "Українська Універсальна
Агропромислова біржа" до відповідача-1
Приватної агрофірми "Ватра" до
відповідача-2 Відкритого акціонерного
товариства "Бродівське
хлібоприймальне підприємство" за
участю третьої особи-1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Бродівської районної
державної адміністрації та за участю
третьої особи-2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області про
стягнення 849 080 грн. 40 коп. позов
задоволено повністю.

Витребувано у Приватної агрофірми
"Ватра" (80665, Львівська обл., Бродівський
район, село Батьків, код ЄДР 25229749)
сільськогосподарську техніку фірми
"Джон Дір", а саме: комбайн фірми "Джон
Дір" М-9500, шасі HO9500x66774, двигун RG 6076H575666,
жатку для зернових, ремінний підбирач,
один комплект запасних частин на
користь Корпорації "Українська
Універсальна агропромислова біржа"
(03085, м. Київ, Голосіївський район, пр.
Глушкова, 1, код ЄДР 16286412).

Стягнуто з Приватної агрофірми "Ватра"
(80665, Львівська обл., Бродівський район,
село Батьків, код ЄДР 25229749) на користь
Корпорації "Українська Універсальна
агропромислова біржа" (03085, м. Київ,
Голосіївський район, пр. Глушкова, 1, код
ЄДР 16286412) 849 080,40 грн. заборгованості за
кредитом, залученим під державні
гарантії і наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої
Приватній агрофірмі "Ватра".

Стягнуто з Приватної агрофірми "Ватра"
(80665, Львівська обл., Бродівський район,
село Батьків, код ЄДР 25229749) в доход
державного бюджету 6 438 грн. 00 коп.

Відмовлено повністю в задоволенні
позову до Відкритого акціонерного
товариства "Бродівське
хлібоприймальне підприємство" (80600,
Львівська обл., Бродівський район,
місто Броди, вул. Коженівського, 13, код
ЄДР 00954863).

Відмовлено в задовленні заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову,
викладеній у тексті позовної заяви від
19.10.2012 року № 49-2054вих-12.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013р.
рішення господарського суду
Львівської області від 20.03.2013 року в
справі №5015/4453/12 - залишено без змін, а
апеляційну скаргу Приватної агрофірми
"Ватра" - без задоволення та стягнуто з
Приватної агрофірми "Ватра" (80665,
Львівська обл., Бродівський район, село
Батьків, код ЄДР 25229749) в дохід
Державного бюджету України 5 271,80 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. касаційну скаргу
задоволено, рішення господарського
суду Львівської області від 20.03.2013 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013 року у
справі № 5015/4453/12 - скасовано, а справу №
5015/4453/12 направлено на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області.

Зокрема колегія суддів Вищого
господарського суду України, приймаючи
до уваги межі перегляду справи в суді
касаційної інстанції, дійшла до
висновку, що судами попередніх
інстанцій при винесенні оскаржуваних
судових актів було не повно досліджено
обставини у даній справі, зокрема, не
встановлено в чому саме полягає
порушення інтересів держави в особі
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, як позивача у
даній справі, внаслідок порушення
своїх договірних зобов'язань
відповідачем та не надано належної
правової оцінки позовних вимог в
контексті чинного законодавства.

Крім того, в постанові Вищого
господарського суду України від
22.01.2014р. зазначено, що господарським
судам попередніх інстанцій при
розгляді справи необхідно було
звернути увагу і на ту обставину, що
корпорація "Украгропромбіржа" є
комерційною організацією і вправі
самостійно звертатись до суду у
випадку порушення своїх прав або
законних інтересів.

Також колегія суддів касаційної
інстанції відзначила, що відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи
подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині
судового рішення навести правове
обгрунтування і ті доведені фактичні
обставини, з огляду на які ці доводи або
докази не взято до уваги судом.

В постанові Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. зазначено, що
господарськими судами попередніх
інстанцій не було належним чином
перевірено стан розрахунків за
Договором № 2 від 30.06.1996 року, зокрема,
суди в своїх актах посилались на
довідку про стан розрахунків з
державним бюджетом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" від
корпорації "Украгропромбіржа", тобто
одного з позивачів у даній справі, та не
врахували, що в матеріалах справи, крім
вказаної довідки, містяться і інші
документи, а саме: довідка Управління
державної казначейської служби
України у Бродівському районі
Львівської області та довідка
Управління агропромислового розвитку
Бродівської районної державної
адміністрації Львівської області, які
не було спростовано належними доказами
та не надано їм відповідної юридичної
оцінки.

До того ж, колегія суддів касаційної
інстанції відзначила, що
господарськими судами попередніх
інстанцій не було з'ясовано чи є в
наявності у ПА "Ватра" відповідна
сільськогосподарська техніка, яку
просить повернути прокурор у справі.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України звернула
увагу і на ту обставину, що
задовольняючи позовні вимоги поза
увагою господарських судів попередніх
інстанцій залишилось і питання щодо
строків позовної давності, зокрема, не
досліджено коли ж відбувся факт
порушення прав позивача і чи відбувся
він взагалі, коли у позивача виникло
право на звернення до суду з даним
позовом і коли відбулось фактичне
звернення до суду з таким позовом, з
огляду на те, що правовідносини між
сторонами розпочались у 1996 році, а
кінцевим строком поставки є 1 жовтня 2001
року згідно Договору № 2 від 30.06.1996 року.

В постанові Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. зазначено, що при
новому розгляді справи судам необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати обставини справи, дійсні
права та обов'язки сторін, перевірити
доводи, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін, визначити коло та
правовий статус учасників цієї справи
і, в залежності від встановленого,
вирішити спір у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 24.02.2014р.
прийнято справу до розгляду та
призначено її до судового розгляду на
12.03.2014р. Хід розгляду справи викладено в
ухвалах суду.

Представник прокуратури підтримав
раніше подані ним додаткові пояснення
з врахуванням постанови Вищого
господарського суду України від
22.01.2014р. (вх.№18473/14 від 28.04.2014р.), позовні
вимоги підтримав повністю, просив
позов задоволити з підстав викладених
у позовній заяві.

Позивач-1 явку повноважного
представника в судове засідання
повторно не забезпечив, вимог ухвал
суду не виконав, причин неявки
представника та невиконання вимог
ухвали суду не повідомив. Станом на
02.07.2014р. від позивача-1 клопотання,
заяви, пояснення, докази витребувані
судом на адресу суду не надходили.

Позивач-2 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, надіслав на адресу суду
додаткові пояснення (вх.№25917/14 від
16.06.2014р.) в яких Корпорація "Українська
Універсальна Агропромислова біржа"
просить позов задоволити повністю з
підстав викладених в додаткових
поясненнях.

Представник відповідача-1 підтримав
раніше подану заяву (вх.№25598/14 від
12.06.2014р.) в якій Приватна агрофірма
"Ватра" просить суд застосувати строки
позовної давності при вирішенні даної
справи. Представник відповідача-1 проти
позову заперечив, у задоволенні
позовних вимог просив відмовити в
повному обсязі.

Відповідач-2 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив.

Третя особа-1 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила, ухвалою суду від 12.06.2014р.
явка третьої особи-1 не визнавалась
обов'язковою.

Третя особа-2 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила, вимог ухвали суду не
виконала, причин неявки представника
та невиконання вимог ухвали суду не
повідомила, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи про що свідчить
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №79 9 від 16.06.2014р. -
вручено 18.06.2014р. Станом на 02.07.2014р. від
третьої особи-2 клопотання, заяви,
докази витребувані судом на адресу
суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, беручи до уваги
постанову Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р., якою справу
№5015/4453/12 направлено на новий розгляд,
заслухавши пояснення представників
прокуратури та відповідача-1, суд -

встановив:

Судом встановлено, що згідно рішення
зборів товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" від 25.06.1998
року, протокол № 3 від 25.06.1998 року,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ватра" виступило
правонаступником майна і сплати всіх
боргів СВСГ "Міжгір'я". За
розпорядженням голови Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 21.07.1998 року № 296
зареєстровано вказані зміни в статут
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра".

За розпорядженням голови Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 27.02.2002 року № 96
проведено державну реєстрацію змін до
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" у зв'язку з
реорганізацією останнього у Приватну
агрофірму "Варта".

За наведеного вище, відповідач є
правонаступником СВСГ "Міжгір'я" по
зобов'язаннях, що виникли на підставі
договору № 2 від 30.06.1996 року про
поставку сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку.

За заявою корпорації "Українська
універсальна агропромислова біржа" від
29.08.2012 року № 04/28-11 прокуратурою
Бродівського району Львівської
області проведено перевірку
дотримання ПА "Ватра" вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 07.02.1996
року № 166 "Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою", за результатами якої
встановлено наступне.

Згідно п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166
"Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою", прийнято пропозицію
Міністерства сільського господарства
і продовольства та корпорації
"Украгропромбіржа", погоджену з
Міністерством економіки,
Міністерством фінансів і
Укрексімбанком, щодо спрямування
коштів у сумі 200 млн. доларів США у межах
середньострокової гарантійної
програми Експортно-імпортного банку
США для закупівлі зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір". Пунктом 2
вказаної постанови надано гарантії
Уряду України на суму 171,5 млн. доларів
США на користь Експортно-імпортного
банку США в рамках Гарантійної
структурної угоди від 10 травня 1995 року,
укладеної між Міністерством фінансів,
яке діяло від імені Уряду України, і
Експортно-імпортним банком США, що діяв
від імені Уряду США, за зобов'язаннями
Укрексімбанку згідно з міжбанківською
кредитною угодою з американським
банком (з урахуванням відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредиту), в рамках якої буде
здійснюватися фінансування 85
відсотків загальної вартості
зовнішньоторговельного контракту
купівлі-продажу (угоди про продаж) від 9
червня 1995 р., укладеного між
корпорацією "Украгропромбіржа" (м. Київ)
та фірмою "Джон Дір", та додатка до
зазначеного контракту від 15 грудня 1995
року на поставку зернозбиральної
техніки на суму 200 млн. доларів США.
Згідно п. 3 вказаної постанови
Міністерству фінансів надати гарантії
на суму 28,5 млн. доларів США для
забезпечення зобов'язань щодо
здійснення авансового платежу в
розмірі 15 відсотків вартості
зовнішньоторговельного контракту
купівлі-продажу (угоди про продаж) від 9
червня 1995 року, укладеного між
корпорацією "Украгропромбіржа" (м. Київ)
і фірмою "Джон Дір", та додатка до
зазначеного контракту від 15 грудня 1995
року на поставку зернозбиральної
техніки на суму 200 млн. доларів США.

Пунктом 4 цієї ж постанови установлено,
що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом. При
цьому погашення кредитів і сплата
відсотків за них здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
передбачених на зазначені цілі.
Міністерству сільського господарства
і продовольства забезпечити протягом 5
років закладення до державного резерву
відповідної кількості продовольчого
зерна та продуктів переробки
сільськогосподарської продукції
відповідно до укладених угод з
товаровиробниками.

Разом з тим, у відповідності до п. 5
постанови Кабінету Міністрів України
від 07.02.1996 року № 166, в редакції, згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 13.05.1996 року № 503, корпорація
"Украгропромбіржа" виконуватиме
функції державного агента з отримання
і використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на 5 років
під заставу сільськогосподарської
продукції, які передбачають розрахунки
за цю техніку.

30.06.1996 року між корпорацією
"Украгропромбіржа" (постачальник,
продавець), СВСГ "Міжгір'я"
(товаровиробник, покупець) та
Бродівським ХПП (хлібоприймальне
підприємство) укладено договір № 2 від
30.06.1996 року про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку.

Предметом вказаного договору, згідно
п.1.1. останнього, є поставка
товаровиробнику (покупцю техніки)
зернозбиральних комбайнів, адаптерів
та запчастин фірми "Джон Дір" на умовах
розстрочки платежу та поставку в
рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку. Відповідно до п. 2.1.
договору, постачальник (продавець)
зобов'язується поставити і передати
товаровиробнику в комплектному і
якісному стані: комбайн М-9500 в
кількості 1 шт. за ціною 163 183,4 дол. США,
жатку для зернових Ф 22 в кількості 1 шт.
за ціною 21 267,8 дол. США, ремінний
підбирач в кількості 1 шт. за ціною 13 962,3
дол. США, запасні частини на суму 11 055,8
дол. США (без % ставок - 8 511,0). Всього, на
загальну суму 209 469 дол. США. Запасні
частини поставляються щорічно
протягом 5 років в залежності від
потреби до повного вибору в межах
загальної суми, вказаної в п. 2.1.
Зберігаються запчастини на складах
станцій технічного обслуговування, де
ведеться облік видачі запчастин на
кожний комбайн. Витрати на зберігання
запчастин відшкодовуються
товаровиробником (покупцем техніки),
постачальнику (продавцю техніки) за
рахунок суми запасних частин, вказаної
в цьому договорі, або за додаткову
плату за узгодженням.

У свою чергу, згідно п. 3.1. договору,
товаровиробник (покупець)
зобов'язується прийняти від
постачальника техніку, вказану в
пункті 2.1. договору, по акту
передачі-приймання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір" згідно з
додатком 3 "Порядку" і взяти її на
баланс. Крім цього, згідно п.3.2.
договору, товаровиробник (покупець)
зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку. Кількість зерна, що здається,
може змінюватися щорічно в зв'язку з
можливою зміною на світовому ринку
процентних ставок за використання
кредиту. Постачальницько-збутові
витрати по
навантажувально-розвантажувальних
роботах, по доставці і зберіганню
техніки і запчастин відшкодовувати
корпорації "Украгропромбіржа" за
рахунок зменшення суми поставлених
запасних частин, що входять у вартість
техніки (розділ 2, п. 2.1. і Таблиці, п. 6
запасні частини цього договору).

Хлібоприймальне підприємство (ХПП)
зобов'язується (п. п. 4.1., 4.2.) прийняти від
товаровиробника протягом 6 років
всього 1 822 т. продовольчого зерна м'якої
пшениці 3-го класу, в тому числі по
роках, визначених у договорі, а також
забезпечити зберігання, окремий облік
та передачу прийнятого від
товаровиробника зерна до державного
резерву та корпорації
"Украгропромбіржа".

На виконання договору від 30.06.1996 року №
2 сторонами підписано акт № 2
передачі-приймання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір" від 30.06.1996
року, згідно якого корпорація
"Украгропромбіржа" передала СВСГ
"Міжгір'я", а СВСГ "Міжгір'я" на підставі
довіреностей № 233, № 234 від 30.06.1996 року
та накладної № 1 отримало техніку фірми
"Джон Дір" - комбайн фірми "Джон Дір" М-9500,
шасі HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, в
кількості 1 шт., за ціною 123 548,00 дол. США,
жатку для зернових в кількості 1 шт. за
ціною 16 073,00 дол. США, ремінний підбирач
в кількості 1 шт. за ціною 10 479,00 дол. США,
запасні частини в кількості 1 комплект,
на загальну суму 150 100,00 дол. США.

Позивач стверджує, чого не заперечує
відповідач-1, що протягом 1996-1998 років
товаровиробником (відповідачем-1)
проводились наступні розрахунки з
корпорацією "Украгропромбіржа" по
договору від 30.06.1996 року № 2, а саме: у 1996
року товаровиробником проведено
взаємозалік на суму 103 000,00 грн. або 54 641,90
дол. США (курс 1,885 грн./дол.), у 1997 року -
зерном через ДАК "Хліб України" (форми
ПК-9, ПК-10) на суму, еквівалентну 640,30 дол.
США та проведено взаємозалік на
загальну суму 71 000,00 грн. або 37 447,30 дол.
США (курс 1,896 грн./дол.), у 1998 року - зерном
через Держкомрезерв (форма Р-16) на суму,
еквівалентну 6 624,10 дол. США. Разом за
період 1996 - 1998 роки - на суму 99 353,60 дол.
США. Протягом 1999-2012 р. р. розрахунки не
проводились, протилежного відповідач-1
не довів, належними та допустимими
доказами не підтвердив.

Згідно акту звірки заборгованості
перед Державним бюджетом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" по
договору від 30.06.1996 року № 2 прострочена
заборгованість товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" перед
державним бюджетом за 1996 року - 2000 року
станом на 01.10.2001 року, за даними
корпорації "Украгропромбіржа"
(постачальник) становить 91 426,1 дол. США.

Згідно акту звірки заборгованості
перед Державним бюджетом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" по
договору від 30.06.1996 року № 2 прострочена
заборгованість товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" перед
державним бюджетом за 1996 року - 2001 року
станом на 01.01.2002 року, за даними
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" становить 106
228,3 дол. США, за даними Міністерства
фінансів України - 112 852,1 дол. США.

Згідно довідки про стан розрахунків з
державним бюджетом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" за
отриману зернозбиральну техніку фірми
"Джон Дір" станом на 01.09.2012 року,
заборгованість товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" перед
державним бюджетом становить 106 228,0 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ на 04.10.2012
року становить 849 080,40 грн.

Згідно довідки Управління державної
казначейської служби України у
Бродівському районі Львівської
області від 05.12.2012 року № 2.03-9/1570
прострочена заборгованість ПА "Ватра"
перед державним та місцевими бюджетами
по бюджетних позичках та фінансових
допомогах, яка обліковується в
управлінні Державної казначейської
служби України у Бродівському районі
Львівської області станом на 05.12.2012
року, відсутня.

Згідно довідки Управління
агропромислового розвитку Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 07.12.2012 року № 658
у останнього відсутня інформація щодо
заборгованості ПА "Ватра" перед
бюджетом.

Суд також відзначає, що пунктом 5.1.
вказаного вище договору № 2
передбачено, що за затримку поставки на
хлібоприймальне підприємство (ХПП)
продовольчого зерна м'якої пшениці 3-го
класу щорічно в строк до 1 жовтня в
обсягах, вказаних у п. 3.2. цього договору
по строчці "всього", товаровиробник
(покупець техніки) сплачує штрафні
санкції в розмірі 1 % за кожен день
прострочення від кількості зерна в
тоннах, не зданого на ХПП для покриття
своїх зобов'язань. Сплата штрафних
санкцій не звільняє від виконання
зобов'язань по договору. Зобов'язання
по цьому договору вважаються
виконаними повністю після закладення
хлібоприймальним підприємством (ХПП)
зерна до державного резерву та для
корпорації "Украгропромбіржа", зданого
товаровиробником (покупцем) в повному
обсязі та після сплати відповідних
штрафних санкцій, якщо такі виникнуть
(п. 5.2.).

У відповідності до п. п. 5.3., 5.4. договору,
вказаний договір набирає чинності з
моменту підписання всіма сторонами і
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань. У разі невиконання
сторонами зобов'язань керуватись
чинним законодавством України.

Крім того, п. 6.1. договору передбачено,
що умови цього договору можуть бути
переглянуті з врахуванням змін діючого
законодавства, а також змін процентних
ставок за використання кредитів.
Внесення змін, доповнень до договору, а
також його пролонгація оформляється
додатком до цього договору, підписаним
сторонами, або шляхом укладення
окремих угод.

За результатами проведеної перевірки
прокурор Бродівського району
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства аграрної політики
та продовольства України та корпорації
"Українська універсальна
агропромислова біржа" звернувся до
суду з позовом та просить суд вилучити
комбайн фірми "Джон Дір" М-9500, шасі
HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, жатку для
зернових, ремінний підбирач, один
комплект запасних частин у ПА "Ватра" та
передати корпорації "Українська
універсальна агропромислова біржа" за
рахунок коштів відповідача; стягнути з
ПА "Ватра" на користь "Українська
універсальна агропромислова біржа" 849
080,40 грн. заборгованості за кредитом,
залученим під державні гарантії і
наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої ПА
"Ватра".

Відповідач-1 проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву від 07.12.2012 року № 19 та
доповненнях до відзиву на позовну
заяву від 24.12.2012 року № 22, покликаючись
на відсутність у нього заборгованості
перед державним бюджетом.

Відповідач-2 своєї правової позиції по
суті заявлених вимог не висловив,
відзиву на позов в матеріали справи не
надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представників прокуратури та
відповідача-1, суд дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви,
прокуратурою Бродівського району
Львівської області проведено
перевірку додержання вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 07.02.1996р.
№ 166 «Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою» в діяльності ПА «Ватра».

За результатами проведеної перевірки
прокурор Бродівського району
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства аграрної політики
та продовольства України та корпорації
"Українська універсальна
агропромислова біржа" звернувся до
суду з позовом та просить суд вилучити
комбайн фірми "Джон Дір" М-9500, шасі
HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, жатку для
зернових, ремінний підбирач, один
комплект запасних частин у ПА "Ватра" та
передати корпорації "Українська
універсальна агропромислова біржа" за
рахунок коштів відповідача; стягнути з
ПА "Ватра" на користь Корпорації
"Українська універсальна
агропромислова біржа" 849 080,40 грн.
заборгованості за кредитом, залученим
під державні гарантії і наданим для
закупівлі сільськогосподарської
техніки іноземного виробництва,
переданої ПА "Ватра".

У постанові Вищого господарського суду
від 22.01.2014р зазначено, що колегія суддів
Вищого господарського суду України,
приймаючи до уваги межі перегляду
справи в суді касаційної інстанції,
дійшла до висновку, що судами
попередніх інстанцій при винесенні
оскаржуваних судових актів було не
повно досліджено обставини у даній
справі, зокрема, не встановлено в чому
саме полягає порушення інтересів
держави в особі Міністерства аграрної
політики та продовольства України, як
позивача у даній справі, внаслідок
порушення своїх договірних зобов'язань
відповідачем та не надано належної
правової оцінки позовних вимог в
контексті чинного законодавства.

Крім того, в постанові зазначено, що
господарським судам попередніх
інстанцій при розгляді справи
необхідно було звернути увагу і на ту
обставину, що корпорація
"Украгропромбіржа" є комерційною
організацією і вправі самостійно
звертатись до суду у випадку порушення
своїх прав або законних інтересів.

Статтею 2 ГПК України встановлено, що
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обгрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Згідно п.1 Указу Президента України
«Про утворення Міністерства
агропромислового комплексу України»
від 25 липня 1997 року № 693/97,
Міністерство агропромислового
комплексу України є правонаступником
прав і обов'язків ліквідованого
Міністерства сільського господарства
і продовольства України.

Пунктом 2 Указу Президента України
«Питання Міністерства аграрної
політики України» від 07 червня 2000 року
№ 772/2000 встановлено, що
правонаступником Міністерства
агропромислового комплексу України є
Міністерство аграрної політики
України.

Згідно до п.2 Указу Президента України
«Про Міністерство аграрної політики та
продовольства України» від 23 квітня
2011 року № 500/2011, Міністерство аграрної
політики та продовольства України є
правонаступником Міністерства
аграрної політики України.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України» від 23 квітня
2011 року № 500/2011 встановлено, що
Міністерство аграрної політики та
продовольства України
(Мінагрополітики України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Мінагрополітики України є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
формування та забезпечення реалізації
державної аграрної політики, політики
у сфері сільського господарства та з
питань продовольчої безпеки держави.

З положень пунктів 4, 10 Постанови КМУ
від 7 лютого 1996 р. N 166 «Про забезпечення
сільського господарства
зернозбиральною технікою», пункту 4
Постанови КМУ від 20 березня 1997 р. N 234
«Про проведення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків», пункту 2
Постанови КМУ від 23 грудня 1998 р. N 2057
«Про проведення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків за
отриману в 1996 - 1997 роках
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та "Кейс
Корпорейшн" вбачається, що
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, як центральний
орган виконавчої влади відповідно до
Указу Президента України від 23.04.2011 №
500/2011, зобов'язано не тільки забезпечити
високоефективне використання
закупленої зернозбиральної техніки,
але й забезпечити поставку до
державного резерву
сільськогосподарської продукції, а
також проведення остаточних
розрахунків сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання з державним бюджетом за
отриману техніку.

Отже з огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що звернення прокурора з
позовною заявою в інтересах держави у
особі Міністерства аграрної політики
та продовольства України як
уповноваженого державою органом
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах є правомірним.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 рішення
Конституційного суду України від
08.04.1999р. у справі № 1-1/99 інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді. Проте держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.

З пункту 5 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" вбачається,
що на корпорацію "Украгропромбіржа"
покладено виконання функцій
державного агента з отримання і
використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років під заставу
сільськогосподарської продукції, які
передбачають розрахунки за цю техніку.

Відповідно до п. 1.1. договору № 2 від
30.06.1996р. укладеного між СВСГ «Міжгір'я»,
правонаступником якого є Приватна
агрофірма "Ватра", та корпорацією
«Украгропромбіржа», предметом
договору є поставка товаровиробнику
(покупцю техніки) зернозбиральних
комбайнів, адаптерів та запчастин
фірми «Джон Дір» на умовах розстрочки
платежу та поставку в рахунок
держрезерву сільгосппродукції, як
плату за одержану техніку.

З пункту 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" вбачається,
що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа". Однак
слід зазначити, що такий розрахунок
здійснюється шляхом поставки
продовольчого зерна, іншої
сільськогосподарської продукції та
продуктів її переробки до державного
резерву або власними коштами до
державного бюджету.

Як вірно зазначено Вищим
господарським, корпорація
"Украгропромбіржа" є комерційною
організацією, однак враховуючи
вищенаведене, у спірних
правовідносинах, учасником яких є
позивач-2, порушено права та законні
інтереси саме держави, а позивач-2 є
представником на якого покладено
виконання функцій державного агента у
цих правовідносинах.

З огляду на викладене, звернення
прокурора з позовною заявою в
інтересах держави у особі Корпорації
«Украгромпромбіржа» є правомірним,
оскільки у даних правовідносинах
держава вбачає свої інтереси в
діяльності позивача-2, що повністю
відповідає визначеному у рішенні
Конституційного суду України від
08.04.1999р. у справі № 1-1/99.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" передбачено
прийняти пропозицію Міністерства
сільського господарства і
продовольства та корпорації
"Украгропромбіржа", погоджену з
Міністерством економіки,
Міністерством фінансів і
Укрексімбанком, щодо спрямування
коштів у сумі 20 млн. доларів США у межах
середньострокової гарантійної
програми Експортно-імпортного банку
США для закупівлі зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір".

Пунктом 4 вказаної постанови визначено,
що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом. При
цьому погашення кредитів і сплата
відсотків за них здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
передбачених на зазначені цілі.
Міністерству сільського господарства
і продовольства забезпечити протягом 5
років закладення до державного резерву
відповідної кількості продовольчого
зерна та продуктів переробки
сільськогосподарської продукції
відповідно до укладених угод з
товаровиробниками.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" на
корпорацію "Украгропромбіржа"
покладено виконання функцій
державного агента з отримання і
використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років під заставу
сільськогосподарської продукції, які
передбачають розрахунки за цю техніку.

Пунктом 6 зазначеної постанови
Міністерству сільського господарства
і продовольства, Міністерству
фінансів, Державному комітетові по
матеріальним ресурсам разом з
корпорацією "Украгропромбіржа"
доручено розробити і затвердити
порядок передачі комбайнів фірми "Джон
Дір", проведення розрахунків за
отриману ними техніку й поставки до
державного реєстру
сільськогосподарської продукції та
продуктів її переробки.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166
"Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою" наказом Міністерства
сільського господарства і
продовольства України, Міністерства
фінансів України, Державного комітету
України по матеріальних ресурсах від
22.05.1996 року № 155/113/63 затверджено Порядок
передачі сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір", проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставку до державного резерву
сільськогосподарської продукції.

Суд відзначає, що договір № 2 від 30.06.1996
року про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, сторонами спору
укладений у відповідності до вказаного
вище Порядку.

Наказом Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.09.1997 року № 14/185/56 затверджено Порядок
передачі сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів.

Як вбачається з преамбули даного
Порядку, його розроблено відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України
від 07.02.1996 року № 106 "Про забезпечення
сільського господарства
зернозбиральною технікою" та від 20.03.1997
року № 234 "Про проведення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків за
отриману зернозбиральну техніку фірми
"Джон Дір" і його дія поширюється на
всіх сільськогосподарських
товаровиробників та інших суб'єктів
господарювання незалежно від форм
власності, які отримали зернозбиральні
комбайни фірми "Джон Дір", тобто і на
відповідача-1, що отримав техніку
згідно договору № 2 від 30.06.1996 року.

На підставі наказу від 22.08.1997 року №
14/185/56 Порядок, що затверджений наказом
від 22.05.1996 року № 155/113/63, втратив
чинність.

Згідно пункту 1 цього Порядку
корпорація "Украгропромбіржа", яка
виконує функції державного агента
(прямого постачальника), отримує в
рахунок кредитів Ексімбанку США та
інших банків-кредиторів
зернозбиральну техніку фірми "Джон
Дір", запасні частини, мастила та інші
технічні рідини до неї і поставляє їх
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання під заставу
продовольчого зерна, яке буде
вирощуватись в період з 1997 року по 2001
рік, на підставі укладених з ними
договорів поставки на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років, та забезпечує здійснення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків з
державним бюджетом за отриману
зернозбиральну техніку фірми "Джон Дір"
з урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів, у терміни та обсяги,
визначених договорами поставки. Цим
пунктом також визначено, що договори
про поставку техніки на умовах
розстрочки платежу під заставу
продовольчого зерна укладаються між
корпорацією "Украгропромбіржа" і
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання за формами згідно з
додатками № 1 і № 2.

Згідно п. 4 цього ж Порядку,
Товаровиробники, які отримали Техніку
за рахунок кредитів США, наданих під
гарантії Кабінету Міністрів України та
Міністерства фінансів України,
розраховуються з Державним бюджетом
щорічно до 1 жовтня шляхом поставки,
починаючи з 1997 року, до державних
ресурсів у рахунок державного
замовлення продовольчого зерна за
середньозваженими цінами, що фактично
складуться на

біржових торгах України за спотовими
контрактами на момент його поставки, до
повного погашення вартості Техніки з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредиту. Суми бюджетної заборгованості
Товаровиробників на підставі

розрахунків Державного
експортно-імпортного банку України
уточнюються Постачальником у зв'язку
зі змінами на світовому кредитному
ринку процентних ставок за
використання кредитів та їх
обслуговування. Витрати Постачальника
на виконання робіт, передбачених
договором поставки Техніки,
відшкодовуються Товаровиробником
власними коштами або за рахунок
зменшення суми запасних частин, які
будуть поставлятись Товаровиробнику
протягом п'яти років згідно з договором
поставки Техніки.

Крім цього, постановами Кабінету
Міністрів України від 23.12.1998 року № 2057
та від 16.11.2000 року № 1708 внесено часткові
зміни в п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166,
якими встановлено, що починаючи з 1998
року сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримали
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та
"КейсКорпорейшн" за рахунок кредитів
США, наданих під гарантії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів, розраховуються за отриману
техніку (з урахуванням сплати
відсотків та всіх витрат, пов'язаних з
обслуговуванням кредитів) власними
коштами.

Позивач обґрунтовує заявлені ним у
даному спорі позовні вимоги про
повернення техніки та здійснення
розрахунків згідно з договором
поставки положенням п. 13 Порядку
передачі сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів, затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56.

Пунктом 13 вказаного Порядку
передбачено, що в разі невиконання
протягом 6 місяців після встановленого
терміну зобов'язань по розрахунках за
отриману Техніку, відшкодування
відсотків та всіх витрат на
обслуговування іноземних кредитів та
витрат Постачальника на виконання
робіт, вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки. Повернення Техніки
Постачальнику та сплата штрафу не
звільняють Товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з договором поставки. Без
офіційного погодження з
Постачальником Товаровиробник не має
права здійснювати відчуження та
заставу отриманої Техніки.

Тобто повернення техніки
постачальнику та сплата штрафу не
звільняють товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з договором поставки. З вказаної
норми права вбачається можливість
одночасного покладення на
товаровиробника (відповідача у справі)
щодо повернення техніки та здійснення
розрахунків згідно договором поставки
у випадку порушення договірних
зобов'язань.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності (01.01.2004 року). Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Аналогічні положення передбачені у п. 4
Прикінцевих положень Господарського
кодексу України щодо врегулювання
господарських правовідносин.

Відповідно до приписів ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи судом встановлено,
що відповідачем зобов'язання по
проведенню розрахунків по договору від
30.06.1996 року № 2 про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку, виконано частково, на
суму 99 353,60 дол. США. У зв'язку з чим, має
місце заборгованість відповідача на
суму 106 228,00 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ на 04.10.2012 року становить 849
080,40 грн., що підтверджується наявними у
справі актом звірки заборгованості,
підписаним зі сторони відповідача-1 та
довідкою про стан розрахунків. Доказів
сплати вказаного боргу відповідач-1
суду не надав, розмір вказаного боргу
належним чином не спростував. Проте в
підставу для спростування позовних
вимог покликається на довідку
Управління Державної казначейської
служби України у Бродівському районі
Львівської області від 01.10.2012 року №
2.03-6/1216 та довідку Управління
агропромислового розвитку Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 07.12.2012 року № 658,
де вказано, що інформація про наявність
заборгованості ПА "Ватра" перед
бюджетом станом на 05.12.2012 року у цих
органів відсутня.

Оцінивши вказані довідки суд зазначає
наступне.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
встановлено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Згідно ч.1 ст. 36 ГПК
України, письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Частиною
1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму
Вищого господарського України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Наприклад, чинним
законодавством, що регулює відносини
за договором перевезення вантажу,
встановлено перелік
документів-доказів, які є підставою для
покладення на перевізника
відповідальності за втрату, псування,
пошкодження або недостачу вантажу.
Отже, ніякі інші документи не можуть
підтверджувати обставини, що є
підставою для покладення на
перевізника відповідальності за
незбереження вантажу.

Що ж до належності доказів, то нею є
спроможність відповідних фактичних
даних містити інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Відповідно до п. 3.2. укладеного між
позивачем-2 та відповідачем-1 договору
№ 2 від 30.06.1996 року про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку, товаровиробник
(покупець) зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою",
установлено, що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом.

Крім цього, постановами Кабінету
Міністрів України від 23.12.1998 року № 2057
та від 16.11.2000 року № 1708 внесено часткові
зміни в п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166,
якими встановлено, що починаючи з 1998
року сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримали
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та
"КейсКорпорейшн" за рахунок кредитів
США, наданих під гарантії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів, розраховуються за отриману
техніку (з урахуванням сплати
відсотків та всіх витрат, пов'язаних з
обслуговуванням кредитів) власними
коштами.

Отже враховуючи вищенаведене,
доказами, що підтверджують повне
погашення відповідачем-1
заборгованості перед державним
бюджетом мають бути документи, що
підтверджують поставку продовольчого
зерна, іншої сільськогосподарської
продукції або платіжні документи які
свідчать про розрахунок за отриману
техніку власними коштами перед
державним бюджетом. Проте таких
доказів відповідачем надано не було.

З довідок Управління Державної
казначейської служби України у
Бродівському районі Львівської
області від 01.10.2012 року № 2.03-6/1216 та
Управління агропромислового розвитку
Бродівської районної державної
адміністрації Львівської області від
07.12.2012 року № 658, вбачається тільки те,
що інформація про наявність
заборгованості ПА "Ватра" перед
бюджетом станом на 05.12.2012 року у цих
органів відсутня, однак вказані
довідки не містять інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Отже з огляду на викладене, суд не бере
до уваги вказані довідки як належні і
допустимі докази які свідчать про факт
погашення відповідачем-1
заборгованості перед державним
бюджетом за поставлену техніку згідно
договору поставки № 2 від 30.06.1996р.

Проте суд звертає увагу відповідача-1
на те, що відповідно до акту звірки
заборгованості перед державним
бюджетом ТОВ «Ватра» по договору № 2
від 30.06.1996р. підписаного між позивачем-2
та відповідачем-1, останній сам
підтвердив наявність заборгованості
перед державним бюджетом станом на
01.01.2002р. у розмірі 106 228,30 дол. США.

Покликаючись на положення постанови
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002
року № 257 "Про заходи щодо забезпечення
надходження коштів у рахунок погашення
заборгованості за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, інших засобів
для потреб сільського господарства" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.03.2003 року № 414 "Про порядок
зарахування коштів до державного
бюджету у рахунок погашення
заборгованості за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії і наданими для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва", якими, за
переконанням відповідача-1, визначено
перелік господарств, що мають
заборгованість перед бюджетом за
отриману сільськогосподарську техніку
іноземного виробництва, де Приватна
агрофірма "Варта" не згадується, а також
встановлено порядок зарахування цих
коштів до державного бюджету, останній
спростовує факт заборгованості по
договору № 2 від 30.06.1996 року Однак суд
відхиляє вказані доводи сторони з
огляду на те, що згаданими постановами
затверджено обсяг заборгованості
постачальників за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії і наданими для закупівлі
сільськогосподарської техніки, а не
товаровиробників, яким у спірних
правовідносинах є відповідач-1. Тому у
вказаному відповідачем-1 переліку
останнього і не повинно бути.

Суд також відзначає, що положення
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.03.2003 року № 414, як і постанови
Кабінету Міністрів України від 24.03.2004
року № 362, що прийнята на зміну першій,
на які покликається відповідач-1,
заперечуючи позов, не спростовують
позовних вимог, оскільки ними не
врегульовуються спірні правовідносини
в межах заявлених вимог. У зв'язку з цим
при винесені рішення по суті спору суд
не бере до уваги положення цих
нормативних актів. З цих самих підстав
суд відхиляє доводи сторони про те, що
корпорація "Украгропромбіржа" згідно
згаданих постанов Кабінету Міністрів
України не наділена повноваженнями
діяти в інтересах держави по стягненню
спірної заборгованості, оскільки ці
повноваження покладені на НАК
"Украгролізинг". Однак заперечуванні
відповідачем-1 повноваження корпорації
"Украгропромбіржа" визначені Порядком,
затвердженим наказом від 22.08.1997 року
№14/185/56, чинним на момент винесення
рішення у спорі.

Отже, встановивши дійсні обставини
справи, що підтвердженні доказами,
наявними в матеріалах справи, суд
приходить до переконання, що позовна
вимога прокурора про стягнення з ПА
"Ватра" на користь "Українська
універсальна агропромислова біржа" 849
080,40 грн. заборгованості за кредитом,
залученим під державні гарантії і
наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої ПА
"Ватра", є обґрунтованою та
підтвердженою матеріалами справи.

Судом встановлено, що по договору від
30.06.1996 року № 2 на підставі акта № 2
передачі-приймання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір" від 30.06.1996
року, відповідач-1 отримав наступну
техніку фірми "Джон Дір": комбайн фірми
"Джон Дір" М-9500, шасі HO9500x66774, двигун RG
6076H575666, в кількості 1 шт., жатку для
зернових в кількості 1 шт., ремінний
підбирач в кількості 1 шт., запасні
частини в кількості 1 комплект.

На виконання рішення господарського
суду Львівської області від 20.03.2013р. та
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013р. у даній
справі було видано наказ на примусове
виконання рішення від 15.08.2013р..

У попередніх судових засіданнях та в
поясненні (вх. № 25917/14 від 16.06.2014р.)
позивач-2 зазначив, а відповідач-1 не
заперечив, що на підставі вказаного
наказу було відкрито виконавче
провадження в ході якого у
відповідача-1 було частково вилучено та
передано стягувачу
сільськогосподарську техніку «Джон
Дір», а саме комбайн фірми «Джон Дір»
М-9500, шасі НО9500х66774, двигун RG 6076Н575666,
жатку для зернових, ремінний підбирач,
однак доказів такої передачі суду
надано не було.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 694 Цивільного кодексу
України встановлює, що у випадку
невиконання покупцем свого обов'язку
щодо сплати товару, продавець має право
вимагати у покупця повернути
неоплачений товар.

Частина 6 статті 225 Господарського
кодексу України передбачає додаткову
відповідальність, порядок визначення
розміру якої може затверджуватись
Кабінетом Міністрів України. В даному
випадку додаткова відповідальність
передбачена вищевказаним Порядком,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України.

Пунктом 13 Порядку передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів, затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56. передбачено, що в
разі невиконання протягом 6 місяців
після встановленого терміну
зобов'язань по розрахунках за отриману
Техніку, відшкодування відсотків та
всіх витрат на обслуговування
іноземних кредитів та витрат
Постачальника на виконання робіт,
вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки. Повернення Техніки
Постачальнику та сплата штрафу не
звільняють Товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з договором поставки. Без
офіційного погодження з
Постачальником Товаровиробник не має
права здійснювати відчуження та
заставу отриманої Техніки.

Отже, встановивши дійсні обставини
справи, що підтвердженні доказами,
наявними в матеріалах справи, суд
приходить до висновку, що позовна
вимога прокурора про витребування
сільськогосподарської техніки «Джон
Дір», а саме комбайн фірми «Джон Дір»
М-9500, шасі НО9500х66774, двигун RG 6076Н575666,
жатку для зернових, ремінний підбирач у
Приватної агрофірми «Ватра» та
передачі Корпорації «Українська
Універсальна агропромислова біржа» є
обґрунтованою та підтвердженою
матеріалами справи.

Проте у судовому засіданні яке
відбулось 12.06.2014р. представник
відповідача-1 подав заяву (вх. № 25598/14
від 12.06.2014р.) в якій просить суд
застосувати строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та
зокрема з договору № 2 від 30.06.1996р.,
правовідносини між сторонами
розпочались у 1996р., а кінцевим строком
поставки товаровиробником
продовольчого зерна тощо, відповідно
до п. 3.2. договору, є 01 жовтня 2001р.

Відповідно до п.5.3. договору, договір
набирає чинності з моменту підписання
всіма сторонами і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

У судовому засіданні та у своїх
пояснення прокурор та позивач-2
зазначають, що оскільки сторони
передбачили строк його дії - до повного
виконання договірних зобов'язань, а
відповідачем - 1 не доведено виконання
договору, то позивач не пропустив строк
позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»,
початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. Якщо у передбачених законом
випадках з позовом до господарського
суду звернувся прокурор, що не є
позивачем, то позовна давність
обчислюватиметься від дня, коли про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, довідався або мав
довідатися саме позивач, а не прокурор.

Згідно п.3.2. договору, товаровиробник
(покупець) зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку.

Відповідно до п.4.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів», у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання (абзац другий
частини п'ятої статті 261 ЦК України),
тобто після закінчення: або
передбаченого частиною другою статті
530 ЦК України семиденного строку від
дня пред'явлення вимоги; або
передбаченого іншим актом цивільного
законодавства чи договором іншого
пільгового строку, в який боржник має
виконати зобов'язання. Виняток з цього
правила становлять випадки, коли із
закону або з договору випливає
обов'язок негайного виконання
зобов'язання: у такому разі перебіг
позовної давності починається від дня
пред'явлення вимоги кредитором.

Отже, починаючи з 01 жовтня 2001 року,
тобто з дати коли мала бути здійснена
остання поставка, позивач-2 не міг не
знати про порушення свого права у
зв'язку з припиненням відповідачем-1
розрахунків за отриману техніку, а
також з вказаної дати у позивача-2
виникло право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Те саме стосується зернозбиральної
техніки, пунктом 13 Порядку передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів, затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56. передбачено, що в
разі невиконання протягом 6 місяців
після встановленого терміну
зобов'язань по розрахунках за отриману
Техніку, відшкодування відсотків та
всіх витрат на обслуговування
іноземних кредитів та витрат
Постачальника на виконання робіт,
вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки.

Отже з огляду на викладене, враховуючи
фактичну дату звернення до суду з
позовною заявою 24.10.2012р., трирічний
строк позовної давності за вимогами
які заявлені у позовній заяві сплив.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, а
відтак суд дійшов висновку, що в позові
слід відмовити повністю.

Крім цього, прокурор у позовній заяві
просив накласти арешт на майно та на
грошові кошти відповідача 1. Відповідно
до ст. 66 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд за
заявою сторони, прокурора або з власної
ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Прокурором не подано доказів про те, що
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду. Крім
цього, відповідно до ст. 67
Господарського процесуального кодексу
України позов забезпечується
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві, і одночасне
застосування судом таких двох способів
кодексом не передбачено. У зв'язку з
наведеним заява прокурора на думку
суду ж необґрунтованою та
безпідставною, і задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Щодо судових витрат, суд зазначає
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Львівської області від 20.03.2013р.
вирішено стягнути з Приватної
агрофірми "Ватра" в дохід Державного
бюджету України 6 438 грн. 00 коп., про що
видано наказ від 15.08.2013р.

При поданні апеляційної скарги
відповідачем-1 сплачено судовий збір в
розмірі 3 219,00 грн. судового збору. Крім
того Львівський апеляційний
господарський суд своєю постановою від
24.07.2013р. постановив стягнути з
приватної агрофірми "Ватра" в дохід
Державного бюджету України 5 271,80 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції, про що видано
наказ від 15.08.2013р.

При поданні касаційної скарги
відповідачем-1 сплачено судовий збір в
розмірі 8490,80 грн.

Таким чином на відповідача-1 покладено
витрати по сплаті судового збору за
розгляд справи в першій інстанції,
апеляційній інстанції та касаційній
інстанції на загальну суму 23419,60 грн.

Оскільки за результатами нового
розгляду у задоволенні позову слід
відмовити повністю, то суд керуючись
ст.49 ГПК України дійшов висновку
покласти витрати по сплаті судового
збору на позивачів.

Керуючись вищенаведеними нормами та
ст. ст. 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Міністерства аграрної
політики та продовольства України (01001,
м.Київ, вул.Хрещатик, 24, )
на користь Приватної агрофірми "Ватра"
(80665, Львівська область, Бродівський
район, село Батьків, )
11709,80 грн. судового збору.

3. Стягнути з Корпорації "Українська
Універсальна Агропромислова біржа"
(03085, м.Київ, проспект Глушкова, будинок
1, ) на користь Приватної
агрофірми "Ватра" (80665, Львівська
область, Бродівський район, село
Батьків, ) 11709,80 грн.
судового збору.

4. Накази видати згідно вимог ст.116 ГПК
України, після набрання рішенням суду
законної сили.

5. У задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовити.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 08.07.2014р.

Головуючий суддя
Петрашко М.М.

Суддя
Кітаєва С.Б.

Суддя
Кидисюк Р.А.