КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа№ 910/23639/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання
Ковальчуку Р.Ю.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 11.06.2014
року

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

публічного акціонерного товариства
"Укргазпромбанк"

на рішення господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 року

у справі №910/23639/13 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Укргазпромбанк"

до комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама"

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - ОСОБА_2

про визнання недійсним частини
договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.04.2014 року у справі №910/23639/13 в
позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просив скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
02.04.2014 року у справі №910/23639/13 та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року у
справі №910/23639/13 апеляційну скаргу ПАТ
«Укргазпромбанк» прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи в судовому засіданні за участю
уповноважених представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 09.07.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представник відповідача
у судовому засіданні 09.07.2014 року надав
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в апеляційній
скарзі та просив скаргу залишити без
задоволення.

Представник третьої особи у судове
засідання 09.07.2014 року не з'явився, про
причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомив,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що третя особа повідомлена про час та
місце судового розгляду належним
чином, а отже наявні підстави щодо
можливості розгляду справи за
відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як підтверджується матеріалами справи,
07.09.2011 року між КП виконавчого органу
Київради (КМДА) «Київреклама» (далі -
підприємство) та ПАТ «Укргазпромбанк»
(далі - розповсюджувач) було укладено
договір №946/767/11 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторонами
передбачено, що за цим договором на
підставі відповідного наказу робочого
органу про встановлення пріоритету на
місця для розміщення рекламних
засобів, дозволів на розміщення
зовнішньої реклами на певний строк та у
певному місці, наданих на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцями для
розміщення рекламних засобів (далі -
РЗ), що перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження якими
здійснюють органи місцевого
самоврядування міста Києва (далі -
право тимчасового користування), а
розповсюджувач зобов'язується
користуватися наданим йому правом
тимчасового користування, своєчасно та
згідно з умовами цього договору
перераховувати плату за право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Згідно з п. 3.1. договору адресні
програми на пріоритет - це перелік
місць для розміщення РЗ, на які
розповсюджувачем встановлено
пріоритет. Адресна програма на
пріоритет має відображати перелік
місць для розміщення РЗ, на які
встановлено пріоритет, дату та строк
дії пріоритету, відомості про базовий
тариф.

Відповідно до п. 8.1. договору
встановлено, що цей договір вступає в
юридичну силу з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками та діє щодо кожного місця
розміщення РЗ, протягом строку дії
встановленого пріоритету та/або
дозволу. Припинення пріоритету або
дозволу шодо окремого місця для
розміщення рекламного засобу, у разі
наявності у розповсюджувача інших
діючих пріоритетів та/або дозволів, не
тягне за собою припинення цього
договору в цілому.

Згідно з п. 1 Адресної програми на право
тимчасового користування №2/1 від 31.08.2012
та № 5 від 04.09.2013 р. позивачеві надано
право на тимчасове користування місцем
за адресою: рекламна вивіска на будинку
(будівлі) споруді заг.пл. 3.0000 кв.м., за
адресою: Дніпровський р-н, вул.
Миропільська. 37, літ А та рекламна
вивіска на будинку (будівлі) споруді
заг.пл. 36.3350 кв.м.. за адресою:
Дніпровський р-н, Дніпровська
набережна, 13.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про рекламу» розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, а поза
межами населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до Порядку розміщення
зовнішньої реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року №37/6253 (далі
- Порядок), КП «Київреклама» -
комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), підпорядковане
Головному управлінню з питань реклами
та уповноважене виконавчим органом
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
виконувати Функції з укладення
договорів, нарахування та отримання
плати за право тимчасового
користування місцями (для розміщення
РЗ), які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження якими
здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва, здійснювати
контроль за надходженням плати за
договорами, організовувати або
здійснювати власними силами та
засобами демонтаж самовільно
встановлених рекламних засобів,
надавати платні послуги та виконувати
інші повноваження, передбачені цим
Порядком та статутом підприємства.

Пунктом 3.1.1. Порядку визначено, що КП
«Київреклама» укладає з
розповсюджувачем реклами договір на
право тимчасового користування місцем
для розміщення рекламного засобу, що
перебувають у комунальній власності
територіальної громади міста Києва.

Протягом трьох робочих днів з дати
прийняття керівником дозвільного
органу рішення про встановлення
пріоритету заявника на місце
розміщення РЗ, яке перебуває у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва, розповсюджувач
реклами укладає з КП «Київреклама»
договір на право тимчасового
користування місцем (п. 4.11. розділу 4
Порядку).

Відповідно до п. 2 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 року №2067,
місцем розташування рекламного засобу
є площа зовнішньої поверхні будинку,
споруди, елемента вуличного обладнання
або відведеної території на відкритій
місцевості у межах населеного пункту,
що надаються розповсюджувачу
зовнішньої реклами в тимчасове
користування власником або
уповноваженим ним органом (особою).

Як підтверджується матеріалами справи,
нежитлове приміщення загальною площею
83,7 кв.м., яке знаходиться в будинку №37,
літ. А по вул. Миропільська у м. Києві
знаходиться у власності третьої особи
та орендується позивачем на підставі
договору оренди нежитлового
приміщення від 01.08.2013 року укладеного
між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_2

При цьому, нежитлові приміщення
загальною площею 1771,0 кв.м., що
розташовані за адресою: м. Київ,
Дніпровська набережна, 13 належить
позивачу на праві колективної
власності, згідно договору міни №Т-4
від 18.03.2004 року.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
цього кодексу. Зміст правочину, у тому
числі договору, не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства (ч.
1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання договорів
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність в момент
укладення договору тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
договорів недійсними і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону; додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Положеннями ст. 627 Цивільного кодексу
України визначено, шо відповідно до ст.
6 цього кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов (ст. 180 Господарського кодексу
України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягай згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ст.
638 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, сторонами визначено у
спірному договорі всі істотні умови,
зокрема, об'єкт оренди, строк дії
договору, ціна договору, умови
повернення майна, що виключає
наявність підстав визнання пунктів
спірного договору недійсними.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України у своїй постанові від 31.01.2008
року у справі №10/394.

Разом з тим, скаржник, як на підставу
визнання недійсним п/п 1 п. 1 таблиці
адресної програми №2/1 від 31.08.2012 року,
п/п 1 п. п. 1 таблиці адресної програми №5
від 04.09.2013 року договору №946/767/11
посилається на те, що відповідач не
являється власником нежитлових
приміщень на фасаді яких розміщена
реклама позивача, відтак у відповідача
відсутні правові підстави на укладання
договору.

Проте, наведене спростовується
рішенням Київської міської ради від
02.12.2010 року №284/5096 «Про питання
комунальної власності», яким
визначено, що будинок за адресою вул.
Дніпровська набережна, 13 належить до
комунальної власності та віднесено до
об'єктів комунальної власності
територіальної громади м. Києва, що
розміщені в Дніпровському районі.

Також, як свідчать матеріали справи, в
погоджувальній частині Дозволу №19984-07
(зворотній аркуш 2-ї сторінки),
визначено власника місця розташування
рекламного засобу яким є КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового та нежитлового фонду
Дніпровського району». А з наданих
позивачем документів вбачається лише,
що нежиле приміщення, яке належить
третій особі знаходиться в структурі
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Миропільська, 37, літ. А.

Разом з тим, листом Департаменту
комунальної власності міста Києва від
04.03.2013 року №062/8/10-2371 та листом
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва від
14.10.2013 року №64-7746 також підтверджується
належність частини спірних приміщень в
комунальній власності.

Отже, із зазначеного вбачається, що
спірні нежилі приміщення, які
знаходяться в будинках, що перебувають
в комунальній власності, і
обслуговування яких здійснюють
відповідні комунальні служби та
підприємства, в тому числі фасадів цих
будинків, на яких розміщенні об'єкти
зовнішньої реклами.

Таким чином, оскільки матеріалами
справи підтверджується факт
перебування будинку по вул.
Дніпровська набережна 13 та по вул.
Миропільська 37 літ. А у м Києві у
комунальній власності, в той час як
позивачу та третій особі на праві
приватної власності належить лише
частина приміщень, що знаходяться в
даних будинках, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог щодо
визнання недійсними п/п 1 п. 1 таблиці
адресної програми №2/1 від 31.08.2012 року,
п/п 1 п.п. 1 таблиці адресної програми №5
від 04.09.2013 року договору №946/767/11.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
02.04.2014 року у справі №910/23639/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Укргазпромбанк" на рішення
господарського суду міста Києва від
02.04.2014 року у справі №910/23639/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 02.04.2014 року у справі
№910/23639/13 залишити без змін.

3. Справу №910/23639/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
А.Г. Майданевич

О.І. Лобань