ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Справа № 32/553 Вищий
господарський суд України у складі:
суддя Харченко В.М. - головуючий, судді
Бенедисюк І.М. і Васищак І.М.

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрнафта",
м.Київ

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014

зі справи № 32/553

за позовом відкритого акціонерного
товариства "Укрнафта", м.Київ
(далі-Товариство)

до відповідача дочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ
(далі-Компанія)

про стягнення 11 930,47грн. пені.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Дубчак С.Є.;

відповідача - Петренко А.С.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року Товариство звернулося
з позовом, згідно з яким, уточнивши свої
вимоги, просило стягнути 896866,38 грн.
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції, 24797,13 грн. річних та 11930,47 грн.
пені за надані послуги по договору від
30.12.2004 № 29/06/04-2336/1779-Г по транспортуванню
природного газу.

Справа щодо частини постановлених за
нею судових рішень розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 у справі № 32/553
(суддя Ковтун С.А.) позов задоволено.
Стягнуто з Компанії 11930,47грн. пені.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Отрюх Б.В. -
головуючий, судді Михальська Ю.Б. і
Тищенко А.І.) рішення господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 у даній
справі скасовано та прийнято нове
рішення, яким у задоволенні позову щодо
стягнення пені відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Товариство просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
від 22.04.2014, а рішення суду першої
інстанції від 10.02.2014 залишити в силі.
Скарга мотивована тим, що оскаржувана
постанова апеляційного суду прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідного висновку суд дійшов на
підставі такого.

Як встановлено судом першої інстанції,
30.12.2004 Товариством (виконавцем) та
Компанією (замовником) було укладено
договір транспортування природного
газу № 29/06/04-2336/1779-Г (далі - Договір),
згідно з умовами п. 1.1 якого виконавець
зобов'язався здійснити
транспортування природного газу, а
замовник оплатити послуги по його
транспортуванню.

Згідно з п. 6.2 Договору оплата послуг
виконавця по транспортуванню газу
здійснюється замовником до 25 числа
наступного за місяцем транспортування
газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі несвоєчасної оплати послуг по
транспортуванню газу у строки,
зазначені п. 6.2 Договору, замовник
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Місцевим господарським судом було
встановлено, що відповідно до рішення
господарського суду міста Києва від
12.10.2006, залишеним в цій же частині без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
27.11.2006 та постановою Вищого
господарського суду України від 01.03.2007,
заборгованість замовника перед
виконавцем у розмірі 822529,81грн. виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за Договором,
яка була стягнута цими ж рішеннями
судів.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог, Товариство обґрунтовувало їх
положеннями п.7.2 Договору, п.6 ст.232 ГК
України та просило стягнути з Компанії
грошову суму пені у розмірі 11930,47 грн. за
період з 25.09.2005 по 24.07.2006, у зв'язку з
порушенням нею взятих на себе
зобов'язань.

Наведеним обставинам суд першої
інстанції дав належну оцінку і, з
урахуванням вимог ст.35 ГПК України,
ст.ст. 526, 610, 611 ЦК України, п.6
ст.232 ГК України, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 11930,47
грн. за означений період.

При цьому суд першої інстанції
правильно виходив з того, що оскільки
позовна заява була подана до суду
30.08.2006, то здійснений позивачем
розрахунок пені за наведений ним
період, з урахуванням строків позовної
давності, є правильним, та таким, що
відповідає фактичним обставинам
справи і не суперечить вимогам п.6 ст.232
ГК України.

Покладене в основу оскаржуваної
постанови посилання апеляційного суду
на те, що нарахування неустойки в
даному випадку є неможливим, оскільки
всупереч вимогам ст.232 ГК України
перебуває поза межами шестимісячного
строку, спростовується наявними
матеріалами справи, і не може вважатись
обґрунтованими.

У цьому ж зв'язку не можуть вважатись і
твердження апеляційного суду про те, що
суд першої інстанції, стягуючи
неустойку за вищеозначений період
часу, вийшов за межі заявленого по
справі позову, оскільки в матеріалах
справи є наявними документи щодо
відповідного уточнення своїх вимог
відповідачем.

Сукупність наведеного дає підстави для
висновку про те, що оскаржувана
постанова апеляційного суду підлягає
скасуванню як така, що не відповідає
фактичним обставинам справи, а також
для залишення без змін рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрнафта"
задовольнити.

2.Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 зі
справи № 32/553 скасувати.

3.Рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 зі справи № 32/553
залишити в силі.

4.Стягнути з дочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на користь
публічного акціонерного товариства
"Укрнафта" 913,50грн. судового збору за
розгляд касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу
доручити господарському суду міста
Києва.

Суддя В.Харченко Суддя І.Бенедисюк
Суддя І.Васищак