Господарський суд Чернігівської
м. Чернігів, проспект Миру,20
Р І Ш Е Н Н Я

08 липня 2014р.
справа №927/859/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Опт Рітейл»,

юридична адреса: вул. Шпіндяка, 33-А, м.
Дніпропетровськ, 49000,

поштова адреса: вул. Марії Кюрі,5, м.
Дніпропетровськ, 49010

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Чернігівська
кондитерська фабрика

«Стріла»,
вул.Комунальна,2, м. Чернігів, 14000

про стягнення 253723грн.40коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Бондаренко І.І.
представник довіреність від 03.01.2014р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
296194,50грн. за поставлений товар згідно
договору №К24 від 01.12.2013р., 5 625,00грн. пені
за період з 10.02.2014р. по 15.04.2014р., 59 238,90грн.
штрафу згідно п.9.3 договору, 1 290,00грн. 3%
річних за період з 10.02.2014р. по 15.04.2014р., 6
375,00грн. інфляційних втрат за період з
10.02.2014р. по 15.04.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 24.06.2014р. надав заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій у зв'язку з частковою оплатою
відповідачем заборгованості в сумі 115
000,00грн. просив суд прийняти заяву про
зменшення розміру позовних вимог та
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 181 194,50грн., пеню в розмірі
5625,00грн., штраф в розмірі 59 238,90грн., 3%
річних в розмірі 1290,00грн., інфляційні
втрати в розмірі 6 375,00грн. Суд прийняв
зменшення позивачем розміру позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача заборгованості в суму 115
000,00грн., про що зазначено в ухвалі від
24.06.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.07.2014р. надав клопотання про
нездійснення технічної фіксації
судового процесу, яке задоволено судом
та залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав клопотання про
залучення документів до матеріалів
справи, яке задоволено судом, документи
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав заяву від 07.07.2014р. про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій у зв'язку з частковою оплатою
відповідачем заборгованості в сумі 90
000,00грн. просив суд прийняти заяву про
зменшення розміру позовних вимог та
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 91 194,50грн., пеню у розмірі 5
625,00грн., штраф у розмірі 59 238,90грн., 3%
річних у розмірі 1 290,00грн., інфляційні
втрати у розмірі 6 375,00грн. Як свідчать
подані позивачем до вказаної заяви
виписки банку, відповідачем проведена
часткова оплата товару на загальну
суму 90 000,00грн. після порушення
провадження у справі, а саме 24.06.2014р. - 20
000,00грн., 26.06.2014р. - 10 000,00грн., 26.06.2014р. - 20
000,00грн., 01.04.2014р. - 40 000,00грн.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до
прийняття судом рішення по справі
збільшити, зменшити розмір позовних
вимог, а подана позивачем заява про
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить діючому законодавству та не
порушує нічиї права та охоронювані
законом інтереси, а тому суд приймає
зменшення позивачем розміру позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача заборгованості в суму 90
000,00грн.

Відповідач відзив на позов не
надав, повноваженого представника в
судове засідання не направив.

Від відповідача надійшло клопотання
№06/777 від 07.07.2014р. про перенесення
судового засідання, в якому зазначив,
що 01.07.2014р. отримав ухвалу
господарського суду Чернігівської
області від 24.06.2014р. по справі №927/859/14
щодо призначення розгляду справи на
08.07.2014р., що станом на 08.07.2014р.
юрисконсульт підприємства знаходиться
у щорічній відпустці, а генеральний
директор знаходиться у запланованому
службовому відрядженні, тому не має
можливості представнику взяти участь у
судовому засіданні та просить
відкласти розгляд справи.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи,
посилаючись на те, що явка представника
відповідача не визнавалася
обов'язковою, у справі є всі необхідні
документи для вирішення спору, тому
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача.

Суд не задовольнив клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, оскільки не подано доказів
неможливості направлення в судове
засідання представника. Крім того,
відповідно до положення ст.28
Господарського процесуального кодексу
України надання повноважень на
представництво інтересів сторони в
процесі не обмежено будь-яким певним
колом осіб. Позивач не позбавлений
права і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
заміни представника і неможливість
розгляду справи без участі
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України). Слід зазначити, що ухвалу про
відкладення розгляду справи від
24.06.2014р. відповідач згідно поштового
повідомлення №908 отримав 26.06.2014р.,
а не 01.07.2014р., як зазначає у своєму
клопотанні. Явка представників сторін
у справі №927/859/14 судом не визнавалася
обов'язковою.

Відповідач не використав наданого
законом права на подання відзиву на
позов та участі представника в
судовому засіданні, щодо позовних
вимог не заперечив. Суд вважає, що дана
обставина не перешкоджає розгляду
справи, оскільки відповідач у справі
належним чином повідомлений про час і
місце її розгляду судом, ухвала про
порушення провадження у справі від
11.06.2014р. отримана відповідачем згідно
поштового повідомлення №471,
ухвала про відкладення розгляду справи
від 24.06.2014р. отримана відповідачем
згідно поштового повідомлення
№908.

Нез'явлення в судове засідання
повноважного представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.
Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані матеріали,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення спору,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини справи,
господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського
кодексу України, яка кореспондується з
ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 627
Цивільного кодексу України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.12.2013р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір постачання №К24 з
протоколом розбіжностей №1 до нього.

Відповідно до п.1.1. договору
постачальник (позивач у справі)
зобов'язується передати у власність, а
покупець (відповідач у справі) -
прийняти та оплатити товар в порядку та
на умовах, визначених договором.

У п.1.2 договору сторони визначили, що
товаром за цим договором є товар,
зазначений у накладних постачальника.
У накладних вказується перелік
товарів, що поставляються і базові ціни
на них, а також можуть бути вказані
додаткові умови: розмір знижок,
додаткові права та обов'язки сторін.

Згідно п.3.1-3.2 договору ціна, кількість,
асортимент товару визначається в
національній валюті України та
вказуються в накладних, що визнаються
специфікаціями та є невід'ємною
частиною до договору. Загальна
вартість товарів, що постачаються за
цим договором, складається із вартості
усіх товарів отриманих по накладним,
але не повинна перевищувати 1 000 000грн.
із урахуванням ПДВ (ця сума є
орієнтовною та не є обов'язковою).

Відповідно до п.5.1-5.2 договору
постачальник поставляє покупцю товар в
узгоджений термін та час на підставі
заявки покупця на таких умовах згідно
Інкотермс-2000: DDP (доставка за рахунок
постачальника) за адресою м. Чернігів,
вул.Комунальна,2. Передача товару
покупцю здійснюється на підставі
довіреності на отримання ТМЦ або
централізовано-кільцевої довіреності
згідно Додатку №1, які покупець
зобов'язаний надати постачальнику.

01.12.2013р. відповідачем підписана
централізовано-кільцева довіреність
(додаток №1 до договору №К24 від
01.12.2013р.).

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 384 194,50грн. згідно
видаткових накладних: №00Г/74265 від
09.01.2014р. на суму 79 884,00грн., №00Г/74495 від
14.01.2014р. на суму 82 404,00грн., №00Г/74944 від
24.01.2014р. на суму 82 404,00грн., №00Г/75820 від
12.02.2014р. на суму 51 502,50грн., №00Г/76810 від
14.03.2014р. на суму 88 000,00грн., в яких є
посилання на договір №К24 від 01.12.2013р. та
в графі «отримав» підпис покупця
скріплений печаткою відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно п.4.1 договору покупець сплачує
вартість товару протягом 30 календарних
днів з моменту поставки.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язаного його початок.

У частині 5 ст.254 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо останній
день строку припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день.

Таким чином, відповідач зобов'язався
розрахуватися за отриманий товар по
видатковим накладним: №00Г/74265 від
09.01.2014р. у строк 10.02.2014р., №00Г/74495 від
14.01.2014р. у строку 12.02.2014р., №00Г/74944 від
24.01.2014р. у строк 24.02.2014р., №00Г/75820 від
12.02.2014р. у строк 14.03.2014р., №00Г/76810 від
14.03.2014р. у строк 14.04.2014р.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, на
час звернення позивача з позовом до
господарського суду відповідач за
отриманий товар розрахувався частково
сплативши 88 000,00грн. - 14.03.2014р., 100 000,00 -
25.04.2014р., 5000,00грн. - 30.04.2014р., 10 000,00грн. -
04.06.2014р., після порушення провадження у
справі (ухвала про порушення
провадження у справі від 11.06.2014р.)
відповідач в рахунок погашення
заборгованості перерахував на рахунок
позивача 20 000,00грн. - 24.06.2014р., 10 000,00грн. -
26.06.2014р., 20 000,00грн. - 26.06.2014р., 40 000,00грн. -
01.07.2014р., що підтверджується довідкою
ПАТ «Банк Восток» від 19.06.2014р. за
№В-03-01/96 та виписками банку, наданими
позивачем до матеріалів справи. Всього
на поточний рахунок позивача
перераховано відповідачем 293 000,00грн. в
рахунок оплати отриманого товару.

У відповідності до приписів ст.33, 34
Господарського процесуального кодексу
України відповідач не виконав вимог
суду та не надав доказів оплати товару.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України
та ст.193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

За таких обставин, заборгованість
відповідача на день розгляду справи
становить 91194,50грн., що підтверджується
матеріалами справи, тому борг в сумі 91
194,50грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України - штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойки, штраф, пеня),
яка сплачується у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкції може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товару (робіт, послуг).

У п. 9.3. договору (в редакції протоколу
розбіжностей №1) сторони встановили, що
у випадку недотримання покупцем
термінів оплати згідно п.п.4.1 та 7.2
договору, покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми несплаченого товару за кожний
день прострочення. У випадку, якщо
прострочення оплати перевищує 10
календарних днів, постачальник має
право не приймати заявки від покупця та
не призводити поставку продукції, при
цьому будь-які штрафні санкції за зрив
поставки до постачальника не
застосовуються. Крім того, у випадку
якщо прострочення оплати буде складати
понад 30 календарних днів за
користування чужими грошовими коштами
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику проценти у розмірі 20%
річних (із розрахунку 365 днів у році)
Відсотки нараховуються з 31
календарного дня виникнення
прострочення по зобов'язанням, строк
виконання яких настав та нараховується
до дня повного виконання покупцем
зобов'язань з оплати поставленої
продукції. Зазначений розмір неустойки
не застосовується до покупця якщо до
спливу зазначеного вище терміну
сторони підпишуть додаткову угоду про
графік погашення заборгованості і цей
графік буде дотримано покупцем.

Відповідно до п.9.6 договору сторони
досягли згоди про те, що загальний
строк позовної давності за цим
договором становить три роки,
нарахування неустойки (штрафу, пені) за
прострочення виконання зобов'язань
також припиняється через рік з дня,
коли зобов'язання повинно бути
виконане.

Позивач, посилаючись на п. 9.3 договору,
просить стягнути з відповідача 5
625,00грн. пені за період з 10.02.2014р. по
15.04.2014р., нарахованої у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України (з 13.08.2013р.
облікова ставка в розмірі 6,5% річних
згідно постанови правління НБУ України
№315 від 09.08.2013р.), яка діяла у період, за
який сплачується пеня, на суму
заборгованості по кожній видатковій
накладній.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

У статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Дослідивши наведений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення
пені підлягають частковому
задоволенню в сумі 5599,65грн. за період з
11.02.2014р. по 15.04.2014р., оскільки позивачем
не вірно визначено початок періоду
нарахуванні пені по видатковій
накладній №00Г/74265 від 09.01.2014р. Так як,
строк оплати вказаної накладної
припадає на вихідний день суботу -
08.02.2014р., то згідно положень ч.5 ст.254
Цивільного кодексу України останнім
днем оплати є 10.02.2014р., а отже період
прострочки необхідно враховувати з
11.02.2014р., а не з 10.02.2014р. як визначає
позивач.

Також позивач, посилаючись на п.9.3
договору, просить стягнути з
відповідача 59238,90грн. штрафу,
розрахованого у розмірі 20% від
неоплаченої суми 296 194,50грн.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

За визначенням, наведеним у ч.2 ст.549
Цивільного кодексу України, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Дослідивши поданий позивачем текст
договору №К24 від 01.12.2013р, зокрема п.9.3,
на який посилається позивач, суд дійшов
висновку, що сторони письмово не
визначили відповідальність
відповідача у вигляді штрафу у розмірі
20% від несплаченої суми за товар.

Враховуючи, що між позивачем та
відповідачем відсутня письмова
домовленість щодо штрафу у розмірі 20%,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 59 238,90грн. штрафу є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача
1 290,00грн. 3% річних за період з 10.02.2014р. по
15.04.2014р., 6 375,00грн. інфляційних втрат за
період з 10.02.2014р. по 15.04.2014р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок 3% річних, суд доходить
висновку, що позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
повністю в сумі 1 290,00грн. за період з
11.02.2014р. по 15.04.2014р., незважаючи на
невірно визначений період прострочки
за поставлений товар по видатковій
накладній №00Г/74265 від 09.01.2014р., оскільки
загальна сума 3% річних, визначена
позивачем, не перевищила суму 3% річних,
розраховану судом, при здійсненні
перевірки нарахувань 3% річних.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, суд
доходить висновку, що їх нарахування
проведено позивачем фактично за лютий
та березень 2014 року, позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю в сумі
6375,00грн., приймаючи до уваги наявність
прострочки виконання відповідачем
зобов'язання з оплати за отриманий
товар.

Оскільки відповідач в порушення ст.525,
526 Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України, взяті
на себе зобов'язання не виконав, за
отриманий товар своєчасно і в повному
обсязі не розрахувався, вимоги
позивача не оспорив, суд доходить
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню в частині стягнення
основного боргу в сумі 91 194,50грн., в
частині стягнення пені в сумі 5599,65грн.,
в частині стягнення 3% річних в сумі 1
290,00грн., в частині стягнення
інфляційних втрат у сумі 6 375,00грн. В
решті позову відмовити.

Відповідно до п.4.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зменшення розміру
позовних вимог згідно з пунктом 1
частини першої статті 7 Закону України
«Про судовий збір» є підставою для
повернення відповідної суми судового
збору; що ж до інших судових витрат, то в
такому разі вони у відповідній частині
покладаються на позивача. Якщо ж таке
зменшення пов'язане з частковим
визнанням та задоволенням позову
відповідачем після подання позову, то
судовий збір у відповідній частині з
урахуванням припису частини другої
статті 49 ГПК може бути покладений на
відповідача.

Враховуючи вищенаведене та те, що спір
виник з вини відповідача у зв'язку з
несвоєчасним виконанням договірних
зобов'язань, приймаючи до уваги, що
зменшення позивачем розміру позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості на суму 90 000,00 грн.
проведено у зв'язку із здійсненням
відповідачем сплати боргу після
порушення провадження у даній справі,
та відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судових збір у сумі
3889,18грн. (розрахований виходячи з суми
задоволених позовних вимог 104 459,15грн.
та суми проведених оплат 90 000,00грн. =
194459,15грн. х 2%).

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Відповідно до п.2
ч.2 цієї статті, за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюються 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Позивачем при подачі позовної заяви
платіжним дорученням №1500 від 23.04.2014р.
сплачено 7374,50грн. судового збору
виходячи з вимоги майнового характеру
в сумі 368723,40грн., а необхідно було
сплатити судовий збір у сумі 7374,47грн., у
зв'язку з чим переплата судового збору
склала 0,03грн.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до заяви позивача про
зменшення розміру позовних вимог від
24.06.2014р., яка прийнята судом, позивачем
зменшено розмір позовних вимог в
частині стягнення заборгованості на
суму 115 000,00грн., тобто на суму
здійсненої відповідачем оплати за
товар до порушення провадження у
справі, та визначено ціну позову у сумі
253723,40грн., від якої сума судового збору
становить - 5074,47грн. У зв'язку із
зменшенням позивачем розміру позовних
вимог на суму 115 000,00грн. підлягає
поверненню з державного бюджету
позивачу сплачений судовий збір у сумі
2300,00грн.

Приймаючи до уваги, що позивачем
сплачено судовий збір у більшому
розмірі ніж передбачено Законом
України «Про судовий збір» та
відповідно до статті 7 вказаного Закону
товариству з обмеженою
відповідальністю «Опт Рітейл»
підлягає поверненню з державного
бюджету судовий збір на загальну суму
2300,03грн., який сплачений згідно
платіжного доручення №1500 від 23.04.2014р.,
оригінал якого знаходиться в
матеріалах справи №927/859/14
господарського суду Чернігівської
області.

Керуючись ст.ст. 253, 254, 525, 526, 546, 549, 625, 627,
629, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст.193, 216, 230, 231, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону
України «Про судовий збір», ст.ст. 22, 33,
34, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Чернігівська кондитерська
фабрика «Стріла» (вул.Комунальна,2, м.
Чернігів, ідентифікаційний код 00382295) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Опт Рітейл»
(юридична адреса: вул. Шпіндяка, 33-А, м.
Дніпропетровськ, поштова адреса: вул.
Марії Кюрі,5, м. Дніпропетровськ,
ідентифікаційний код 38835542) 91 194грн.50коп.
боргу, 5 599грн.65коп. пені, 1290грн.00коп. 3%
річних, 6 375грн.00коп. інфляційних втрат, 3
889грн.18коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Опт Рітейл»
(юридична адреса: вул. Шпіндяка, 33-А, м.
Дніпропетровськ, поштова адреса: вул.
Марії Кюрі,5, м. Дніпропетровськ,
ідентифікаційний код 38835542) з
державного бюджету (УК у м. Чернігові/ м.
Чернігів/22030001, рахунок №3002 ГУДКСУ
у Чернігівській області, МФО 853592, код
38054398) 2300грн.03коп. судового збору, який
сплачений згідно платіжного доручення
№1500 від 23.04.2014р., оригінал якого
знаходиться в матеріалах справи
№927/859/14 господарського суду
Чернігівської області.

Це рішення є підставою для повернення
судового збору з державного бюджету.

Повний текст рішення складено 10.07.2014р.

Суддя
Н.Ю.Книш