ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.
Справа № 5015/6868/11

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Якімець Г.Г.,

суддів:
Бойко С.М.,

Кордюк Г.Т.,

при секретарі судового засідання
Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Маньковський О.А.

від відповідача (скаржника) - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної - особи підприємця ОСОБА_4, б/н
від 08.05.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 24.04.2014 року
(підписане 29.04.2014 року), cуддя Березяк
Н.Є.

у справі № 5015/6868/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шольц - Утилізатор
АГ", м. Львів

до відповідача Фізичної - особи
підприємця ОСОБА_4, м. Львів

про визнання недійсним договору
суборенди майна від 01.11.2010 року

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.10.2012 року
(суддя Сухович Ю.О.) по справі №5015/6868/11
задоволено позов ТзОВ "Шольц -
Утилізатор АГ": суд вирішив визнати
недійсним договір суборенди майна від
01.11.2010 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та
ТзОВ «Шольц-Утилізатор АГ».

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 29.07.2013 року
(головуючий суддя Мирутенко О.Л., судді:
Данко Л.С., Гриців В.М.) рішення
господарського суду Львівської
області від 10.10.2012 року у справі
№5015/6868/11 залишено без змін, а
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 - без
задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.11.2013 року по справі
№5015/6868/11 частково задоволено касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_4, постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 29.07.2013 року та
рішення господарського суду
Львівської області від 10.10.2012 року
скасовано, справу №5015/6868/11 передано на
новий розгляд до господарського суду
Львівської області.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 24.04.2014 року
(суддя Березяк Н.Є.) по справі №5015/6868/11
задоволено позов ТзОВ "Шольц -
Утилізатор АГ": визнано недійсним
договір суборенди майна від 01.11.2010 року,
укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТзОВ
"Шольц-Утилізатор АГ".

Суд у рішенні, посилаючись на норми
ст.ст.92, 203, 207, 215, ч.2 ст.241 ЦК України, ст.174
ГК України, беручи до уваги висновки
судово-почеркознавчої експертизи №296
від 23.03.2012 року, судово-технічної
експертизи №1732/1733 від 11.09.2012 року та
комісійної судово-почеркознавчої
експертизи №403 від 13.03.2014 року, а також,
досліджені судом, документи
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача, враховуючи
відсутність будь-яких доказів, які б
свідчили про існування між сторонами,
визначених оспорюваним договором,
правовідносин та доказів вчинення
будь-яких фактичних дій, які можна було
б розцінити як схвалення оспорюваного
правочину, дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову про визнання недійсним договору
суборенди майна від 01.11.2010 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ФОП ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Львівської області від 24.04.2014 року по
справі №5015/6868/11, прийняти нове рішення
про відмову в позові, зазначаючи, що
місцевий господарський суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи та неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права. Зокрема, скаржник, посилаючись
на довідку Відокремленого підрозділу
«Львівська дирекція залізничних
перевезень» №377 від 13.04.2012 року, згідно
якої в період з 01.11.2010 року по 30.06.2011 року
на під'їзну колію ФОП ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_6, по станції Львів в адрес
позивача було подано 89 вагонів,
зазначав, що для здійснення поставки
вагонів між Відокремленим підрозділом
«Львівська дирекція залізничних
перевезень» та позивачем необхідним є
укладення договору, в якому
зазначаються адреса поставки та
відомості про завантаження вагонів, а
також подані заявки на поставку. Крім
того, вказує, що для здійснення
господарської діяльності, якою є збір
та відвантаження металобрухту,
позивачу необхідно було
спеціалізоване обладнання, саме таке,
що є предметом оспорюваного договору
суборенди. Поряд з цим, на думку
скаржника, судом не встановлено чи є у
позивача ліцензія для здійснення такої
господарської діяльності як збирання
та відвантаження металобрухту,
оскільки, для отримання останньої
позивачу необхідне було технічне
забезпечення для здійснення такої
діяльності.

Представник відповідача (скаржника) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав, просив задоволити в
повному обсязі: скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 24.04.2014 року по справі
№5015/6868/11 та прийняти нове рішення про
відмову в позові. Крім того, 16.06.2014 року
подав суду клопотання (б/н від 16.06.2014
року) про долучення до матеріалів
справи доказів, що підтверджують
обставини, викладені в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні проти вимог апеляційної
скарги заперечив, просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення з підстав,
наведених у відзиві на апеляційну
скаргу (б/н від 13.05.2014 року). Зокрема,
вказував, що у зв'язку з відсутністю
волевиявлення юридичної особи
(позивача) на укладення оспорюваного
договору, місцевим господарським судом
прийнято правомірне рішення про
визнання такого договору недійсним.
Крім того, зазначав, що наявні в
матеріалах справи, копії актів
здачі-приймання робіт мають
односторонній характер, оскільки,
підписані лише відповідачем, а також
відсутні докази направлення таких
позивачу, як і претензій щодо оплати
позивачем орендних платежів. Поряд з
цим, звертає увагу суду, що відповідач
не надав жодних доказів, які б свідчили
про існування між сторонами
правовідносин за договором суборенди
майна від 01.11.2010 року, а інформація про
подання вагонів на колію відповідача
ФОП ОСОБА_4 - відсутня, оскільки, згідно
листа ДТГО «Львівська залізниця»
вагони клієнту ТзОВ «Шольц-Утилізатор
АГ» подавались на під'їзну колію
спільного користування ФОП ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
доводи апеляційної скарги та
дослідивши наявні докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 01.11.2010 року між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (в
тексті договору - орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шольц Утилізатор
АГ» (в тексті договору - орендар)
укладено договір суборенди майна,
згідно умов якого, орендодавець
зобов'язався передати орендарю в
строкове платне користування (оренду)
майно, а саме: два крани козлові типу
КУК-12,5 та вагу автомобільну 30-ти тонну з
приміщенням вагової (об'єкт оренди, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1), а
орендар зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі оплачувати орендодавцю
орендну плату в розмірі, встановленому
договором.

Об'єкт оренди належить орендодавцю на
праві оренди відповідно до договору
оренди 01.01.2010 року, укладеного між
власником об'єкту оренди - ФОП ОСОБА_6 та
орендарем - ОСОБА_4 (п.1.4 договору).

Згідно ст.5 договору, щомісячна орендна
плата за користування об'єктом оренди
становить 21000 грн.

Відповідно до п.3.1 договору, строк
оренди розпочинається з дати
підписання договору орендарем та
складає 8 (вісім) місяців і діє до 01
липня 2011 року.

01 листопада 2010 року, згідно з актом
приймання-передачі, орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування (оренду) обєкт
оренди за договором суборенди, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. В
абзаці 4 даного акту сторони погодили,
що останній є підставою для початку
нарахування орендної плати.

ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» звернулось
до суду з позовом про визнання
недійсним, наведеного вище, договору
суборенди майна від 01.11.2010 року,
вказуючи, що такий ним не підписувався,
а про його існування позивач дізнався
під час розгляду господарським судом
Львівської області справи №5015/5737/11 за
позовом ФОП ОСОБА_4 до ТзОВ "Шольц
Утилізатор АГ" про стягнення 168000 грн. -
заборгованості за оспорюваним
договором.

Для з'ясування питання належності
підпису, що міститься на оспорюваному
договорі суборенди, директору ТзОВ
"Шольц Утилізатор АГ" - ОСОБА_7, місцевим
господарським судом при попередньому
розгляді справи, призначались судові
експертизи.

Так, відповідно до Висновку №296
судово-почеркознавчої експертизи,
складеного 23 березня 2012 року, підписи
від імені ОСОБА_7, розташовані після
слів: «Від Орендаря» на 7 сторінках
Договору суборенди майна від 01.11.2010
року та в графі «Орендар» в Акті
приймання-передачі в суборенду майна
від 01.11.2010 року, виконані не ОСОБА_7, а
іншою особою з намаганням наслідувати
справжні підписи ОСОБА_7 Ознак дії
збиваючих факторів на виконавця
підписів від імені ОСОБА_7 експертом не
виявлено.

Поряд з цим, відповідно до Висновку
№1732/1733 судово-технічних експертиз
реквізитів документів та друкарських
форм, складеного 11 вересня 2012 року,
вісім відтисків круглої печатки від
імені ТзОВ "Шольц Утилізатор АГ" в
договорі суборенди майна від 01.11.2010
року, акті приймання - передачі в
суборенду майна від 01.11.2010 року
нанесені однією і тією ж рельєфною
еластичною (гумовою, фотополімерною)
друкарською формою - круглою печаткою
ТзОВ "Шольц Утилізатор АГ", вільні
зразки якої надані для порівняльного
дослідження, а не круглою печаткою ТзОВ
"Шольц Утилізатор АГ", експериментальні
зразки якої надані для порівняльного
дослідження. Крім того, в договорі
суборенди майна від 01.11.2010 року та акті
приймання - передачі в суборенду майна
від 01.11.2010 року, штрихи підписів від
імені директора ОСОБА_7 виконані поверх
відтисків печатки ТзОВ "Шольц
Утилізатор АГ".

Скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та постанову
апеляційного суду по даній справі,
Вищий господарський суд України у
постанові від 04 листопада 2013 року
вказав, що при прийнятті рішення судами
не з'ясовано дійсних обставин справи, а
саме: пов'язаних з установленням факту
виконання підписів під впливом
будь-яких (природних, штучних)
збиваючих факторів, як цього вимагає
п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджені Наказом МЮУ
№53/5 від 08.10.1998 року, невідповідність
змісту питань, що фактично виносились
на вирішення експертизи та її
висновками, не підтвердження
додержання порядку, передбаченого
п.п.1.6, 1.7 вищезазначених
Науково-методичних рекомендацій щодо
відбирання експериментальних зразків
підпису та їх посвідчення.

Слід зазначити, що під час нового
розгляду справи, місцевим
господарським судом враховано
зауваження ВГСУ та додержано положення
вище зазначених Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджених
Наказом Міністерства юстиції України
№53/5 від 08.10.1998 року та враховано
зауваження щодо невідповідності
змісту питань які ставляться на
вирішення експерта для всебічного,
повного і об'єктивного встановлення
всіх обставин справи.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст.203 ЦК України серед інших
вимог, додержання яких є необхідним для
чинності правочину, визначено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Рішенням засновника (ОСОБА_8) про
створення ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ»
від 02 березня 2010 року, директором
товариства призначено ОСОБА_7 з правом
розпорядчого підпису. Відповідно до
наказу №1 від 02 березня 2010 року
директор товариства ОСОБА_7 приступив
до виконання обов'язків директора з 02
березня 2010 року.

Як вбачається з оспорюваного договору,
від імені позивача його укладено
директором ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» -
ОСОБА_7

Для з'ясування питання належності
підпису, на оспорюваному договорі
суборенди, директору ТзОВ «Шольц
Утилізатор АГ» - ОСОБА_7 місцевий
господарський суд за клопотанням
позивача призначив повторну
судово-почеркознавчу експертизу, та
поставив на вирішення експерта
запитання наступного змісту: 1) чи
виконано підпис на кожному із 7 (семи)
аркушах договору суборенди майна від
01.11.2010 року та акті приймання-передачі в
суборенду майна від 01.11.2010 року, ОСОБА_7,
чи іншою особою?; 2) чи виконано підпис
на кожному із 7 (семи) аркушах договору
суборенди майна від 01.11.2010 року та акті
приймання передачі в суборенду майна
від 01.11.2010 року ОСОБА_7 під впливом
збиваючих факторів (природних,
штучних)?.

В результаті проведеного дослідження,
експертами Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Гордон Л.В та Сех Г.Е. 13
березня 2014 року складено Висновок №403
комісійної судово-почеркознавчої
експертизи, відповідно до якого,
підписи від імені ОСОБА_7, розташовані в
графі "Від орендаря", "Орендар" перед
записом "ОСОБА_7" на семи сторінках в
договорі суборенди майна від 01.11.10 року,
"Орендар" перед записом "ОСОБА_7" в акті
приймання-передачі в суборенду майна
від 01.11.10 року, виконанні не ОСОБА_7, а
іншою особою, ознак дії збиваючих
факторів на виконавця підписів від
імені ОСОБА_7, розташованих в графі "Від
орендаря", "Орендар" перед записом
"ОСОБА_7" на семи сторінках в договорі
суборенди майна від 01.11.10 р., "Орендар"
перед записом "ОСОБА_7" в акті приймання
- передачі в суборенду майна від 01.11.10 р.,
експертами не виявлено.

Відтак, враховуючи, що оспорюваний
договір не містить підпису, що дійсно
належить директору ТзОВ
«Шольц-Утилізатор АГ» ОСОБА_7, зважаючи
на положення ст.207 ЦК України,
оспорюваний договір не може вважатись
таким, що вчинений у письмовій формі.

Поряд з цим, згідно ч.2 ст.241 ЦК України
наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Однак, місцевий господарський суд
вірно зазначив про відсутність
фактичних дій, які можна було б
розцінити як схвалення позивачем
оспорюваного правочину, оскільки,
відповідачем не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували наведене.

Суд правомірно відхилив, наявні в
матеріалах справи копії актів
здачі-приймання робіт №11/11 від 30.11.2010
року, №11/12 від 31.12.2010 року, №9/01 від 31.01.2011
року, №9/02 від 28.02.2011 року, 9/03 від 31.03.2011
року, №9/04 від 30.04.2011 року, №9/05 від 31.05.2011
року, №9/06 від 30.06.2011 року, оскільки такі
мають односторонній характер:
підписані лише відповідачем, а доказів
направлення їх позивачу відповідачем
не надано.

Крім того, зазначені вище операції не
відображено і у оборотно-сальдових
відомостях ТзОВ "Шольц Утилізатор АГ"
по рахунку 631 та рахунку 6851 за 2011 рік.

Не беруться судом до уваги і посилання
скаржника на довідку Відокремленого
підрозділу «Львівська дирекція
залізничних перевезень» №377 від 13.04.2012
року, згідно якої в період з 01.11.2010 року
по 30.06.2011 року на під'їзну колію ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, по станції Львів в
адрес позивача було подано 89 вагонів,
оскільки докази наведеного в
матеріалах справи відсутні. Так само
правомірно відхилені місцевим
господарським судом і письмові
пояснення фізичних осіб підприємців
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що в період з
01.11.2010 року по 30.06.2011 року, подані на
під'їзду колію СПД ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6
по станції Львів, вагони не
використовувались, під'їзна колія ними
не використовувалась, оскільки такі
пояснення не підтверджені жодними
бухгалтерськими документами, які б
свідчили про нездійснення ними
господарської діяльності у зазначений
період.

Твердження скаржника про необхідність
визначення питання наявності чи
відсутності у позивача ліцензії для
здійснення такої господарської
діяльності, як збирання та
відвантаження металобрухту, не
беруться судом до уваги, оскільки дані
твердження не можна вважати належними
та допустимими доказами укладення
оспорюваного договору чи наступного
його схвалення позивачем.

У зв'язку з наведеним вище, місцевий
господарський суд дійшов до вірного
висновку про те, що в порушення
приписів частин 3 та 5 ст.203 ЦК України,
оспорюваний договір не відображає
вільного волевиявлення позивача та не
спрямований на реальне настання,
обумовлених ним, правових наслідків, а
відтак, на підставі ч.1 ст.215 ЦК України
такий підлягає визнанню недійсним.

За таких обставин, суд вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
господарський суд повно і всебічно
перевірив всі обставини справи, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам та прийняв законне і
обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника
про скасування рішення місцевого суду
є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у
відповідності з вимогами діючого
законодавства, а тому підстав для його
скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду,
в порядку ст.49 ГПК України покладається
на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України,
суд,

постановив:

Рішення господарського суду
Львівської області від 24.04.2014 року по
справі №5015/6868/11 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фізичної - особи
підприємця ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Повну постанову складено 09.07.2014 року

Головуючий-суддя
Якімець Г.Г.

Судді
Бойко С.М.

Кордюк Г.Т.