КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Справа№ 22/407

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Ковальчуку Р.Ю.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 09.07.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату

на рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року

у справі №22/407 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату

про стягнення 68 471,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року у справі №22/407
позов задоволено частково. Вирішено
стягнути з Подільського районного у
місті Києві військового комісаріату на
користь ПАТ «Київенерго» 9 448,99 грн.
інфляційних збитків та 1 581,49 грн. 3%
річних. Провадження в частині
стягнення 57 440,58 грн. основного боргу
припинено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року у справі №22/407
повністю та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014 року у
справі №22/407 апеляційну скаргу
Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 09.07.2014 року надав пояснення,
якими заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просив скаргу залишити без
задоволення. Представник відповідача у
судове засідання 09.07.2014 року надав
пояснення, якими підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі та
просив скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 31.10.2000 року між АЕК
«Київенерго» (правонаступником якого є
ПАТ «Київенерго», далі - постачальник)
та Подільським районним військовим
комісаріатом (далі - абонент) було
укладено договір №25-0218 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору предметом
цього договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що при
виконанні умов даного договору, а також
при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, Положенням
про Держенергоспоживнагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
тепловикористовуючих установок і
теплових мереж, нормативними актами з
питань користування та
взаєморозрахунків за енергоносії,
чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1. Договору постачальник
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води для
потреб опалення та вентиляції - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року, в
кількості та обсягах згідно з додатком
1 до даного договору.

Відповідно до п. 2.3.1 та 2.3.2. договору
абонент зобов'язується дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно оплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
обсягах і в терміни, зазначеними у
додатку 4 до цього договору.

Пунктом 2 додатку №4 до договору
визначено, що абонент щомісяця з 12 по 15
число самостійно отримує у Районному
відділі тепло збуту №3 за адресою вул.
Щекавицька 37/48 табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірник оформленого акту звірки
абонент повертає в РВТ), та платіжну
вимогу-доручення, куди включені
вартість теплової енергії на поточний
місяць, з урахуванням остаточного
сальдо розрахунків на початок
розрахункового періоду.

Згідно з п. 3 додатку №4 до договору
сплату за вказаними в п. 2 цього додатку
документами, абонент виконує не
пізніше 25 числа поточного місяця, при
цьому в разі, якщо абонент
розраховується за показниками
приладів обліку, йому пред'являється до
сплати заявлена кількість теплової
енергії на поточний місяць (згідно
додатку №1 до договору). У випадку
перевищення фактичного використання
теплової енергії понад заявленого, ця
кількість перевищення самостійно
сплачується абонентом не пізніше 28
числа поточного місяця. У випадку, якщо
фактичне використання нижче від
заявленого, плата проводиться за
фактичними показниками.

Відповідно до п. 8.1. договору сторонами
передбачено, що цей договір набуває
чинності з дня його підписання та діє
до 31.12.2000 року. При цьому, за змістом п.
8.4. договору, останній вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач належним чином не виконав
покладений на нього обов'язок щодо
своєчасної та повної сплати вартості
поставленої позивачем теплової
енергії у гарячій воді, внаслідок чого
у Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату виникла
заборгованість за використану теплову
енергію на загальну суму 57 440, 58 грн., що
підтверджується обліковими картками
за період з січня 2007 року по квітень 2009
року та довідкою про надходження
коштів за договором за період з червня
2009 року по жовтень 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Разом з тим, на виконання умов договору,
під час судового розгляду справи судом
встановлено, що відповідач сплатив
позивачу кошти в рахунок погашення
заборгованості по договору в сумі
основного боргу у розмірі 57 440,58 грн.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (п. 11 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України), зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, враховуючи викладене вище,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для припинення
провадження у даній справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 57 440,58
грн., оскільки зазначена сума боргу
була сплачена після подання позовної
заяви.

Доводи скаржника з приводу того, що
відповідач не є юридичною особою
спростовуються витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Щодо заявлених позивачем вимог про
стягнення з відповідача 9 448,99 грн.
інфляційних збитків та 1 581,49 грн. 3%
річних, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної оплати за використану
теплову енергію, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з Подільського
районного у місті Києві військового
комісаріату на користь ПАТ
«Київенерго» 9 448,99 грн. інфляційних
збитків та 1 581,49 грн. 3% річних При цьому,
судом апеляційної інстанції
перевірено розрахунки інфляційних
нарахувань та 3% річних, здійснені
місцевим господарським судом, та
встановлено їх арифметичну
правильність.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2014 року у справі №22/407 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Подільського
районного у м. Києві військового
комісаріату на рішення господарського
суду міста Києва від 07.03.2014 року у
справі №22/407 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 07.03.2014 року у справі
№22/407 залишити без змін.

3. Справу №22/407 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич