ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 р.
Справа №917/683/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Крюківський
вагонобудівний завод", вул.Приходька,
139, м.Кременчук, Полтавська область,39600

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул.Приходька, 141, м.Кременчук,
Полтавська область,39607

про спонукання до укладення
договору.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Шмельов М.М., дор. № 49 юр-27
від 24.03.14р.

від відповідача: Ісаєв Р.З., дор. № 40-21/4
від 14.01.14р.

У судовому засіданні 27.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про зобов"язання ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод"
укласти з ПАТ "Крюківський
вагонобудівний завод" договір поставки
стального литва на 2014 рік, яким
передбачити гарантований щомісячний
обсяг стального литва, який підлягає
поставці ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" на адресу ПАТ
"Крюківський вагонобудівний завод", а
саме 0 рама бокова, балка надресорна,
хомут тяговий, автозчепка СА-3, корпус
ПМКП-110 по економічно обгрунтованим
цінам та в обсягах, необхідних ПАТ
"Крюківський вагонобудівний завод" на
кожен календарний місяць відповідно до
наданих від ПАТ "Крюківський
вагонобудівний завод" до ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод"
заявок.

Позивач позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, з
підстав, викладених у відзиві на позов
від 26.05.2014 року вих. №40-21/125.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши і оцінивши подані сторонами
докази, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень, в
їх сукупності, заслухавши
представників сторін, суд, встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про зобов"язання укласти
договір поставки стального литва на 2014
рік. В обгрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідач займає
монопольне становище на ринку
сталевого литва на території України,
що підтверджено рішенням тимчасової
адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України від
29.12.2008р. № 2-02-50/123-2008

При цьому, в часовому періоді з 2009 по 2013
роки включно становище відповідача на
зазначеному ринку не змінилося.

У зв"язку з цим на відповідача як на
монополіста на ринку сталевого литва
на території України розповсюджуються
приписи норм Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
Закону України «Про захист від
недобросовісної конкуренції» та глави
3 ГК України «Обмеження монополізму та
захист суб'єктів господарювання і
споживачів від недобросовісної
конкуренції».

У відповідності до ст. 181 ГК України 27
лютого 2014 року позивачем на адресу
відповідача з супровідним листом № 49юр
було направлено проект договору б/н від
24.02.14. на поставку литва у січні - грудні
2014 року.

У відповідь на направлений проект
договору позивачем від відповідача в
порушення ст. 181 ГК України не отримано
ні примірника копії договору,
скріпленого підписом та печаткою
відповідача, ні заперечень чи
зауважень щодо проекту договору,
запропонованого позивачем Відповідачу
для укладення.

У позові позивач вказує на те, що вся
продукція, виготовлена відповідачем за
давальницькою схемою на замовлення ТОВ
«Промислова комплектація». В свою
чергу, реалізація сталевого литва,
виготовленого відповідачем із
давальницької сировини, власником якої
являється ТОВ «Промислова
комплектація», м. Дніпропетровськ, для
потреб позивача здійснюється через ТОВ
«Меноріта», м. Дніпропетровськ в рамках
дилерської угоди № 004-12 від 21.12.11.

Проте, станом на 2014 рік відсутні
будь-які підтвердження того, що
виготовлення Відповідачем продукції
продовжується для потреб ТОВ
«Промислова комплектація» за
давальницькою схемою та послі дуюча
реалізація продукції через ТОВ
«Меноріта».

Враховуючи викладене, з посиланням на
ст. 6 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», ст. 11 Закону
України «Про захист від
недобросовісної конкуренції» та ст. 39
ГК України, позивач просить зобов"язати
відповідача укласти з ним договір
поставки стального литва на 2014 рік.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного:

Статтею 181 ГК України встановлено
загальний порядок укладання
господарських договорів. Приписами
зазначеної статті встановлено,
зокрема, що:

проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

за наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

у разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

- якщо сторона, яка одержала
протокол розбіжностей щодо умов
договору, заснованого на державному
замовленні або такого, укладення якого
є обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

У своїх позовних вимогах позивач
вказує про нібито монопольне становище
відповідача на ринку сталевого литва
на території України, підтверджуючи це
рішенням тимчасової адміністративної
колегії Антимонопольного комітету
України від 29.12.2008 року за № 2-02-50/1233-2008.
Норми законодавства України, на які
посилається Позивач в позові,
застосовуються до суб'єктів
господарювання, які визнані такими, що
займають монопольне становище на
загальнодержавних ринках.

Судом встановлено, що посилання
позивача на вищезазначені обставини є
помилковим, безпідставним, таким, що не
відповідає дійсності, оскільки на
даний час відповідач не займає
монопольного становища на
загальнодержавному ринку сталевого
литва для вантажних вагонів на
території України. Згідно наданого
позивачем рішення тимчасової
адміністративної колегії
Антимонопольного комітету України від
29.12.2008р. №2-02-50/123-2008, ВАТ «Кременчуцький
сталеливарний завод" визнавався
монополістом лише у 2007 році та у І
півріччі 2008 року. Доказів монопольного
становища на ринку відповідача не
надано. Тобто, посилання на дану
обставину, як на підставу для укладання
договору поставки сталевого литва у 2014
та норми ст..6, ст.. 13 ЗУ «Про захист
економічної конкуренції», ст. 11 ЗУ «Про
захист від недоброякісної
конкуренції», ст.. 29, ст.. 34, ст..181 ГК
України є необгрунтованими, так само як
і посилання позивача на норми ст. 39 ГК
України, яка гарантує споживачамправо
на звернення до суду за захистом
порушених прав або законних інтересів
під час придбання, замовлення або
використання товарів (робіт, послуг) з
метою задоволення своїх потреб. Згідно
ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Відповідно до ст.179 ГК України,
укладення господарського договору є
обов"язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов"язком для
суб"єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов"язковості
укладення договору для певних
категорій суб"єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування. Спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов"язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі, якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов"язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору (ст.187 ГК України). Позивачем не
доведено та не підтверджено належними
доказами, що укладення даного договору
є обов"язковим для сторін та інші
вищевикладені обставини.

Свобода договору є однією з
загальних засад цивільного
законодавства. Відповідно до ст.ст.6,627
ЦК України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Стаття33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З урахуванням викладеного, на
підставі матеріалів справи суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги позивача
є необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Судовий збір, сплачений позивачем при
поданні даної позовної заяви, йому не
відшкодовується (ст.49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено: 28.05.2014р.

Суддя
Кльопов І.Г.