ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

08 липня 2014 року
Справа № 927/795/14

Позивач: Чернігівське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,

пр-т Миру, 49-А, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Комунальне підприємство
"Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства",

вул. Червонокозача, 5, м. Ніжин,
Чернігівська область, 16600

про стягнення 23490,00 грн. пені

Суддя
А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Полякова О.П. - зав. юр.
сектором, дов. № 01-14/830 від 19.03.14 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Чернігівським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України подано позов до Комунального
підприємства "Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" про стягнення з
відповідача 20370,00 грн. пені нарахованої
за період з 21.02.14 р. по 27.07.14 р. за
прострочення сплати штрафу в сумі 34000,00
грн. за порушення, передбачені п.2 ст. 50,
п.1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», накладеного
рішенням адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
68-рш від 16.12.13 р. у справі № 02-05/68-2013.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 02.06.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/795/14,
розгляд справи призначено на 25.06.14 р.

Ухвалою суду від 25.06.14 р. розгляд справи
відкладався на 08.07.14 р..

В судове засідання 08.07.14 р. з'явився
уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача
в судові засідання 25.06.14 р. та 08.07.14 р. не
з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань 25.06.14 р. та 08.07.14 р.
відповідача повідомлено належним
чином, що підтверджується наявними в
матеріалах справи рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
повідомлень №№ 587, 410.

З урахуванням прийнятого до розгляду
ухвалою суду від 25.06.14 р. клопотання
позивача про збільшення розміру
позовних вимог № 01-14/1162 від 19.06.14 р., в
якому в зв'язку з неврахуванням при
підготовці розрахунку пені за
прострочення сплати штрафу дат
фактичної сплати штрафу окремими
частинами позивач збільшує позовні
вимоги на 3120,00 грн., позивач просить суд
стягнути з відповідача 23490,00 грн. пені
за період з 21.02.14 р. по 27.04.14 р. за
прострочення сплати штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

В поданій відповідачем до початку
судового засідання 25.06.14 р. через
канцелярію суду заяві № 369 від 24.06.14 р.
про визнання позову відповідач
зазначає, що рішення адміністративної
колегії Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
16.12.2013 року № 68-рш відповідачем не
оскаржувалось.

Відповідач також погоджується з тим, що
накладений вказаним рішенням штраф був
сплачений несвоєчасно, а саме в період
з 03.03.14 р. по 28.04.14 р., тому відповідно до
ч.5 ст.56 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» КП "Ніжинське
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" повинно сплатити пеню за
прострочення сплати штрафу.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач
визнає позов Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України в
сумі 23490,00 грн. щодо стягнення пені за
прострочення сплати штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та вважає, що
пред'явлені позивачем вимоги є
законними та обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

У вказаній заяві відповідач також
зазначає, що КП "Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" має стратегічне
значення, адже забезпечує питною водою
і послугами відведення нечистот
близько 65 тисяч жителів міста Ніжина,
проте на даний час воно опинилося в
скрутному фінансовому становищі,
викликаному невідповідністю діючих
тарифів на послуги постачання холодної
води та водовідведення економічно
обґрунтованим, а також підвищенням
ціни на енергоносії та матеріали,
заробітної плати працівників
підприємства.

Враховуючи вищевикладене та
посилаючись на ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач просить при винесенні
рішення розглянути можливість
розстрочення його виконання строком на
6 місяців, з подальшою виплатою пені за
прострочення сплати штрафу рівними
частинами в сумі 3915,00 грн. щомісячно.

Заява № 369 від 24.06.14 р. містить також
клопотання відповідача про розгляд
даної справи без участі представника
КП "Ніжинське управління водопровідно -
каналізаційного господарства".

До початку судового засідання 08.07.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подані письмові пояснення №
01-14/1798 від 07.07.14 р., які долучені судом до
матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач
зазначив, що ч. 6 ст. 56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
передбачено право Антимонопольного
комітету щодо відстрочення
(розстрочення) сплати штрафу,
накладеного рішенням адміністративної
колегії відділення. При цьому чинним
законодавством України не передбачено
право територіального відділення
Антимонопольного комітету України
щодо розстрочення сплати пені за
прострочення штрафу за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Також до початку судового засідання
08.07.14 р. через канцелярію суду
відповідачем подана заява № 398 від 04.07.14
р. про розгляд справи за відсутності
представника відповідача, яка долучена
судом до матеріалів справи.

В зазначеній заяві відповідач визнає
позовні вимоги в поновному обсязі та
просить провести розгляд даної справи
за відсутності представника КП
"Ніжинське управління водопровідно -
каналізаційного господарства".

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, сторонами суду не
надано.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11 р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка відповідача в судові засідання
обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях, беручи до
уваги, що представник позивача не
заперечував щодо задоволення заяви
відповідача про розгляд справи без
участі представника КП "Ніжинське
управління водопровідно -
каналізаційного господарства", суд
здійснював розгляд справи за
відсутності уповноваженого
представника відповідача, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу реалізувати свої
процесуальні права на представництво
інтересів у суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подане представником позивача
письмове клопотання від 08.07.14 р. про
відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу судом
задоволене. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведено без фіксації технічними
засобами. Судовий процес відображено у
протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник позивача в судовому
засіданні повідомив суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача в
судовому засіданні не заявлено.

В судовому засіданні 08.07.14 р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
клопотання про збільшення розміру
позовних вимог та просив задовольнити
позов в повному обсязі. Вирішення
питання щодо розстрочення сплати
штрафу представником позивача
залишене на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими позивачем
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 40 Господарського
кодексу України та ч. 4 ст.4 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" державний контроль за
дотриманням
антимонопольного-конкурентного
законодавства, захист інтересів
підприємців та споживачів від його
порушень здійснюються Антимонопольним
комітетом України відповідно до його
повноважень, визначених законом.

Згідно ст. 41 Господарського кодексу
України законодавство, що регулює
відносини, які виникають у зв'язку з
недобросовісною конкуренцією,
обмеженням та попередженням
монополізму, складається з
Господарського кодексу України, Закону
про Антимонопольний комітет України та
інших законодавчих актів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Згідно із ст.3 вищезгаданого Закону
основним завданням Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики,
зокрема, в частині здійснення
державного контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції на засадах рівності
суб'єктів господарювання перед законом
та пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції; сприяння
розвитку добросовісної конкуренції.

В силу приписів ст.7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України» для
реалізації покладених на нього завдань
Антимонопольний комітет України,
зокрема, має право перевіряти суб'єктів
господарювання щодо дотримання ними
вимог законодавства про захист
економічної конкуренції, розглядати
справи про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
проводити розслідування за цими
справами, надавати висновки щодо
кваліфікації дій відповідно до
законодавства про захист економічної
конкуренції, приймати з цього приводу
передбачені законодавством
розпорядження та рішення.

У відповідності до ст. 22 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом. Невиконання
розпоряджень, рішень та вимог органу
Антимонопольного комітету України,
голови територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимог уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення тягне
за собою передбачену законом
відповідальність.

Відповідно до ст.51 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Рішенням адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
16.12.2013 № 68-рш (далі - Рішення) визнано
факт вчинення Комунальним
підприємством «Ніжинське управління
водопровідно- каналізаційного
господарства» дій, що полягають у
встановленні економічно
необґрунтованої плати на послуги з
підготовки та видачі технічних умов на
приєднання об'єктів будівництва до
власних мереж централізованого
водопостачання та водовідведення,
порушенням, передбаченим пунктом 2
статті 50, пунктом 1 частини другої
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг з
підготовки та видачі технічних умов на
приєднання об'єктів будівництва до
власних мереж централізованого
водопостачання та водовідведення
шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за порушення, передбачені
пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону,
накладаються штрафи у розмірі до
десяти відсотків доходу (виручки)
суб'єкта господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф. У разі
наявності незаконно одержаного
прибутку, який перевищує десять
відсотків зазначеного доходу (виручки),
штраф накладається у розмірі, що не
перевищує потрійного розміру
незаконно одержаного прибутку. Розмір
незаконно одержаного прибутку може
бути обчислено оціночним шляхом.
Накладення штрафу здійснюється
відповідно до частин третьої - сьомої
статті 52 Закону України "Про захист
економічної конкуренції". Суми
стягнутих штрафів та пені за
прострочення їх сплати зараховуються
до державного бюджету.

Пунктом 3 зазначеного вище рішення
відповідно до абзацу другого частини
другої статті 52 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» на
комунальне підприємство «Ніжинське
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» накладено штраф у
розмірі 34000,00 грн..

Вказаним рішенням відповідача було
проінформовано про обов'язок сплати
штрафу у двомісячний строк з дня
одержання рішення відповідно до ч.3 ст.56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції".

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про
антимонопольний комітет України»
рішення та розпорядження, що
приймаються органами Антимонопольного
комітету України, головами його
територіальних відділень відповідно
до законодавства про захист
економічної конкуренції, надаються
особам, які беруть участь у справі, у
вигляді їх копій, посвідчених у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
Рішення органів Антимонопольного
комітету України, голів його
територіальних відділень надається
для виконання шляхом надсилання або
вручення під розписку чи доведення до
відома в інший спосіб.

Копія рішення № 68-рш від 16.12.13 р. у
справі № 02-05/68-2013 направлялась
позивачем разом із супровідним листом
№ 02-01/1/4505 від 19.12.13 р. на адресу
відповідача: 16600, м. Ніжин, вул.
Червоноказача, 5. У зазначеному
супровідному листі містилися
відомості про реквізити та строк для
сплати штрафу відповідачем.

Вказаний лист був отриманий
уповноваженою особою відповідача 20.12.13
р., що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення №
83, наявної в матеріалах справи.

В силу ч.1 ст.60 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.56 Закону України
«Про захист економічної конкуренції"
рішення та розпорядження органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень є
обов'язковими до виконання. Особа, на
яку накладено штраф за рішенням органу
Антимонопольного комітету України,
сплачує його у двомісячний строк з дня
одержання рішення про накладення
штрафу.

Протягом п'яти днів з дня сплати штрафу
суб'єкт господарювання зобов'язаний
надіслати відповідно до
Антимонопольного комітету України або
його територіального відділення
документи, що підтверджують сплату
штрафу (п. 8 ст. 56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»).

Отже, судом встановлено, що з
урахуванням отримання відповідачем
20.12.13 р. рішення № 68-рш від 16.12.13 р.
кінцевий двомісячний строк для
виконання рішення № 68-рш від 16.12.13 р.
сплив 21 лютого 2014 року.

Згідно із п.21 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства» від
26.12.2011 р. № 15 вирішуючи спори, пов'язані
із зобов'язанням виконати рішення
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення або
про стягнення коштів (штрафу, пені) на
підставі такого рішення, господарським
судам необхідно мати на увазі, що сам по
собі факт неоскарження рішення особою,
якої воно стосується, не є безумовним
свідченням законності відповідного
акта державного органу. Тобто для того,
щоб дійти висновку про обов'язковість
виконання рішення названого Комітету
чи його територіального відділення,
господарському суду потрібно
досліджувати це рішення на предмет
його відповідності вимогам
законодавства, якщо така відповідність
заперечується іншою стороною у справі.
Однак господарським судом не можуть
братися до уваги доводи особи, стосовно
якої прийнято рішення (заявника,
відповідача, третьої особи в розумінні
ст.39 Закону України „Про захист
економічної конкуренції"), з приводу
незаконності та/або необґрунтованості
цього рішення, якщо такі доводи
заявлено після закінчення строків,
встановлених ч.2 ст.47 та ч.1 ст.60
названого Закону, оскільки дана особа
не скористалася своїм правом на
оскарження відповідного акта
державного органу, а перебіг
зазначеного строку виключає
можливість перевірки законності та
обґрунтованості рішення органу
Антимонопольного комітету України».

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу.

При цьому відповідачем доказів
оскарження, перегляду органами
Антимонопольного комітету в порядку
ст.58 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» чи
скасування в судовому порядку рішення
позивача № 68-рш від 16.12.13 р. суду не
надано.

Суду також не подано доказів того, що
відповідач у встановлений ст. 56 Закону
України „Про захист економічної
конкуренції" строк сплатив штраф за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та надав
Антимонопольному комітету документи
про сплату штрафу, або ж фактів щодо
неможливості надання таких доказів.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
сплати накладеного рішенням
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
штрафу у встановлений строк, всупереч
вимогам чинного законодавства, та на
момент прийняття рішення доказів
своєчасного погашення штрафу
відповідач суду не представив, як і
доказів, що спростовують вищевикладені
обставини.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України
„Про захист економічної конкуренції",
за кожний день прострочення сплати
штрафу стягується пеня у розмірі
півтора відсотка від суми штрафу.
Розмір пені не може перевищувати
розміру штрафу, накладеного
відповідним рішенням органу
Антимонопольного комітету України.
Нарахування пені припиняється з дня
прийняття господарським судом рішення
про стягнення відповідного штрафу.
Нарахування пені зупиняється на час
розгляду чи перегляджу господарським
судом: справи про визнання недійсним
рішення Антимонопольного комітету
України про накладення штрафу;
відповідного рішення (постанови)
господарського суду.

З огляду на те, що відповідач в межах
строку з 21.12.13 р. по 21.02.14 р., який був
встановлений для слати штрафу, що
накладений п. 3 резолютивної частини
рішення № 68-рш від 16.12.13 р., не здійснив
сплату штрафу, останньому відповідно
до ч. 5 ст. 56 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" нараховано
пеню в розмірі 20370,00 грн. за період з
21.02.14 р. по 27.04.14 р., яку позивач просив
стягнути в позовній заяві, та з
урахуванням клопотання про збільшення
розміру позовних вимог позивачем
заявлена до стягнення сума пені в
розмірі 23490,00 грн.

Судом згідно матеріалів справи
встановлено, що сплата штрафу в сумі
34000,00 здійснювалась відповідачем
частинами, в період з 03.03.14 р. по 28.04.14 р.,
а саме:

- платіжним дорученням № 8296 від
03.03.14 р. на суму 5000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8326 від
04.03.14 р. на суму 500,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8333 від
04.03.14 р. на суму 500,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8377 від
12.03.14 р. на суму 1000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8404 від
13.03.14 р. на суму 1000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8440 від
14.03.14 р на суму 1000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8470 від
18.03.14 р. на суму 1000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8496 від
20.03.14 р. на суму 2000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8656 від
15.04.14 р. на суму 5000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8747 від
25.04.14 р. на суму 7000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 8770 від
28.04.14 р. на суму 10000,00 грн.,

копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, листом № 257 від 14.05.14 р.
відповідач звертався до
Чернігівського обласного відділення
Антимонольного комітету України з
клопотанням про розстрочення терміну
сплати нарахованої пені в сумі 20370,00
грн. строком на 6 місяців для можливості
погашення її підприємством.

У відповідь на вказаний лист
Чернігівським відділення
Антимонопольного комітету України
листом № 01-14/1361 від 26.05.14 р.
відповідачеві відмовлено в
задоволенні зазначеного клопотання
відповідача про розстрочення пені,
посилаючись на ч. 6 ст. 56 Закону України
„Про захист економічної конкуренції",
якою передбачено право
територіального відділення щодо
розстрочення (відстрочення) сплати
штрафу, проте не передбачено
можливість розстрочення сплаті пені за
прострочення сплати штрафу.

Разом з тим, перевіряючи правильність
розрахунку заявленої позивачем до
стягнення пені судом встановлено
наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до приписів ст. 253
Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 62
Закону України „Про захист
економічної конкуренції" перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Тобто, згідно вказаних норм
законодавства останнім днем
визначеного рішенням двомісячного
строку сплати відповідачем
накладеного штрафу та оскарження
рішення № 68-рш від 16.12.13 р. було 21.02.14 р.,
отже позивачем невірно визначено
початок перебігу строку нарахування
пені як 21 лютого 2014 р., тоді як початком
строку нарахування пені є 22.02.14 р.

Крім того судом встановлено, що при
обчисленні розміру пені позивач
помилково взяв до відома обставини,
пов'язані з поетапною сплатою суми
штрафу відповідачем та дійшов за
результатами відповідного поетапного
розрахунку неправильного висновку
щодо зменшення розміру пені, яка
підлягала до стягнення, оскільки чинне
законодавство не дає підстав проводити
нарахування штрафних санкцій,
передбачених частиною п'ятою статті 56
Закону України „Про захист
економічної конкуренції", в залежності
від часткової оплати суми штрафу.

Розмір пені, перерахований судом у
відповідності до вимог чинного
законодавства, за період з 22.02.14 р. по
27.04.14 р., не включаючи день останньої
сплати частини штрафу - 28.04.14 р.,
оскільки день фактичної сплати штрафу
не може вважатися днем прострочення
такої сплати, а отже за цей день не
підлягала нарахуванню й пеня,
становить 33150,00 грн., що є більшим, ніж
заявлено позивачем.

Проте, виходячи з того, що збільшення
розміру позовних вимог є правом
позивача, передбаченим ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, яким позивач не скористався,
суд не вправі самостійно збільшувати
розмір позовних вимог, тому позовні
вимоги в частині стягнення пені за
прострочення сплати штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, підлягають
задоволенню в сумі, нарахованій
позивачем - 23490,00 грн.

Згідно ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами.

У разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

З урахуванням вищевикладеного,
приймаючи до уваги, що матеріалами
справи підтверджується факт
прострочення сплати відповідачем
накладеного на нього штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, а також те, що
позов доведений позивачем,
обґрунтований матеріалами справи та
відповідачем не спростований,
враховуючи визнання відповідачем
позову в повному обсязі, суд доходить
висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Стосовно викладеного відповідачем в
заяві № 369 від 24.06.14 р. про визнання
позову клопотання про розстрочку
виконання рішення на 6 місяців рівним
частинами по 3915,00 грн., суд зазначає, що
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Згідно зі статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
господарський суд на підставі статті 121
ГПК має право за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
власною ініціативою у виняткових
випадках залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення
частинами, встановленими
господарським судом, з певним
інтервалом у часі. Строки виконання
кожної частини повинні визначатись
господарським судом. При цьому слід
мати на увазі, що розстрочка можлива
при виконанні рішення, яке стосується
предметів, що діляться (гроші, майно, не
визначене індивідуальними ознаками;
декілька індивідуально визначених
речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

За таких обставин, враховуючи
залишення позивачем вирішення питання
щодо розстрочення виконання рішення
щодо стягнення пені за прострочення
сплати штрафу за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції на розсуд суду, визнання
позову відповідачем, а також факт
перебування останнього у скрутному
фінансовому становищі, що призводить
до ускладнення виконання рішення суду,
суд, враховуючи інтереси обох сторін у
справі, з огляду на обов'язковість
виконання рішення суду, прийшов до
висновку про можливість задоволення
клопотання відповідача про
розстрочення виконання рішення суду
рівними платежами, згідно
запропонованого відповідачем графіку.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
Антимонопольний комітет України",
Законом України "Про захист від
недобросовісної конкуренції", ст.ст. 4-2,
4-3, 22, 33, 43, 49, 75, 78, 82, п. 6 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 84,
85, 116, 121 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
„Ніжинське управління водопровідно -
каналізаційного господарства" (вул.
Червонокозача, 5, м. Ніжин, Чернігівська
область, 16600, , р/р №
0020 Банк „Демарк", МФО 353575) в доход
державного бюджету (одержувач - УК в м.
Чернігові 21081100, р/р 0002 ГУДКСУ у
Чернігівській області, МФО 853592, код
ЄДРПОУ одержувача 38054398, код платежу
21081100) 23490,00 грн. пені, розстрочивши
виконання рішення по цій справі
строком на 6 місяців за наступним
графіком:

- серпень 2014 р. - 3915,00 (три тисячі
дев'ятсот п'ятнадцять) грн.;

- вересень 2014 р. - 3915,00 (три тисячі
дев'ятсот п'ятнадцять) грн.;

- жовтень 2014 р. - 3915,00 (три тисячі
дев'ятсот п'ятнадцять) грн.;

- листопад 2014 р. - 3915,00 (три тисячі
дев'ятсот п'ятнадцять) грн.;

- грудень 2014 р. - 3915,00 (три тисячі
дев'ятсот п'ятнадцять) грн.;

- січень 2015 р. - 3915,00 (три тисячі дев'ятсот
п'ятнадцять) грн..

3. Стягнути з Комунального підприємства
„Ніжинське управління водопровідно -
каналізаційного господарства" (вул.
Червонокозача, 5, м. Ніжин, Чернігівська
область, 16600, , р/р №
0020 Банк „Демарк", МФО 353575) в доход
державного бюджету (р/р 3002,
отримувач УК у м. Чернігові/м.
Чернігів/22030001, , банк
ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО
853592, код бюджетної класифікації
доходів 22030001, призначення платежу:
?Судовий збір, код 03500068, пункт 2.1?) 1827,00
грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 14 липня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон