м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/3334/14 07.07.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Київгаз"до про Публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче підприємство
"Більшовик" стягнення 4 071 433,68 грн.
Головуюча суддя Літвінова М.Є.
Судді
Представники сторін:
від позивача: Ступак Т.О. -
представник за дов.;
від відповідача: Соболь М.П. -
У судовому засіданні 07.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» про стягнення
заборгованості 3 926 651,61 грн. за
договором №14303/1 від 29.03.2012, з яких:
основний борг 2 754 751,75 грн., 3 % річних - 100
604,28 грн., інфляційні нарахування - 7 568,58
грн., пеня - 870 894,38 грн., штраф - 192 832,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач відповідно до умов Договору
№14303/1 від 29.03.2012 не належним чином
виконав свої зобов'язання, що стало
підтставою для звернення з позовом про
стягнення боргу, 3 % річних, інфляційних
втрат, пені, штрафу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 порушено провадження у
справі №910/3334/14, розгляд справи
призначений на 26.03.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.03.2014, на підставі ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
23.04.2014.

22.04.2014 позивач звернувся із заявою про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої просив стягнути 4 407 662,23 грн., з
яких: 3 034 645,71 грн. основного боргу, 92 138,27
грн. інфляційних збитків, 950 044,06 грн.
пені, 118 409,12 грн. 3 % річних та 212 425,14 грн.
штрафу.

Відповідно до заяви про збільшення
позовних вимог позивач здійснив
нарахування за січень (213 145,64 грн.) та
лютий 2014 року (66 748,32 грн.).

Ухвалою від 23.04.2014 розгляд справи
відкладено на 12.05.2014 та продовжено
строк вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 12.05.2014 оголошено
перерву на 19.05.2014, в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

16.05.2014 позивач подав до суду заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якого просить стягнути з
відповідача суму основного боргу у
розмірі 3 034 645,71 грн., інфляційні збитки -
185 008,99 грн., пені - 452 584,00 грн., 3 % річних -
129 391,54 грн., штраф - 269 803,44 грн., всього - 4
071 433,68 грн.

16.05.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача надійшла заява про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення пені з березня
2012 року по лютий 2013 року на загальну
суму 304 433,36 грн. та штрафу в розмірі 212
425,17 грн., оскільки строк позовної
давності для таких вимог сплинув.

Крім того, відповідач зазначив, що
розрахунок 7 % штрафу позивачем
здійснено з порушенням вимог (ст.232 ГК
України)- штрафні санкції нараховано на
всю суму заборгованості, хоча
підлягають нарахуванню помісячно.

Також, у поданій заяві відповідач
просив суд зменшити суму заявлених до
стягнення штрафних санкцій, оскільки
їх розмір є великим порівняно із
збитками.

Ухвалою від 19.05.2014 розгляд справи
відкладено в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою від 19.05.2014 суд з власної
ініціативи призначив колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
21.05.2014 призначено колегію суддів для
розгляду справи у наступному складі:
головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя
Босий В.П., суддя Полякова К.В.

Ухвалою від 19.05.2014 в порядку статті 86
ГПК України, справу №910/3334/14 прийнято до
провадження колегією суддів, розгляд
призначений на 02.06.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
02.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
№910/3334/14 передано на розгляд колегії
суддів у наступному складі: головуючий
суддя Мельник В.І., суддя Босий В.П.,
суддя Полякова К.В.

У своїх поясненнях від 21.05.2014,
відповідач визнав про наявність
заборгованості перед позивачем, яка
станом на квітень 2014 року складає 3 034
645,71 грн.

Також, відповідач зазначив, що
відповідно до заяви про зменшення
позовних вимог, позивач нараховує пеню
з березня 2013 року тобто з урахуванням
строку позовної давності необхідним
для пред'явлення таких вимог згідно ст.
258 ЦК України та нараховує пеню до
лютого 2014 року, тобто на протязі усього
року, що порушує положення ст. 232 ГК
України.

Відповідач не погоджується з вимогами
позивача щодо стягнення пені з березня
2013 року, оскільки, згідно договору
кінцевий термін оплати вартості
поставки газу закінчується після
спливу п'яти календарних днів
наступного місяця після надання
послуг.

Таким чином, у позивача виникає право
нарахування пені, у разі порушення
споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору, після
спливу п'яти календарних днів
наступного місяця після надання послуг
та припиняється через шість місяців.

Як зазначає відповідач у своїх
поясненнях, незважаючи на
вищезазначене, позивач нараховує пеню
на загальну суму заборгованості та не
враховує, що строк позовної давності
щодо стягнення пені до загальної суми
заборгованості вже минув. Крім того,
позивачем не вірно здійснено самий
розрахунок пені (не вірно враховано дні
прострочки та не враховано, що облікову
ставку НБУ встановлено у річних
відсотках).

Враховуючи вищенаведене, відповідач
надав свій контрозрахунок, за яким за
період з березня 2013 року по березень 2014
розмір пені, з урахуванням ст.3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", за прострочення оплати
наданих послуг складає 66 806,91 грн.

З розрахунком штрафу, відповідач також
не погодився та зазначив, що позивач
нараховує штраф не взявши до уваги чи
вчасно відповідачем було здійснено
оплату за надані послуги, а також не
враховує, що строк позовної давності
щодо стягнення штрафу вже минув.

У поясненнях від 29.05.2014 позивач
зазначив, що ПАТ "Київгаз" звернулось до
суду з позовом 03.03.2014, тому строком щодо
стягнення пені та штрафу в один рік,
починаючи з 03.03.2013.

Також позивач пояснив, що коли
прострочення зобов'язання відбулось,
наприклад, 06.02.2013, то нарахування пені
06.02.2013 по 02.03.2013 не здійснювалось, а з
03.03.2013 по 06.08.2013 нараховувались.

Ухвалою від 02.06.2014 справу №910/3334/14
прийнято до провадження колегією
суддів, розгляд справи призначено на
07.07.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.06.2014, у зв'язку з виходом судді
Літвінової М.Є. з лікарняного, справу
№910/3334/14 передано в провадження колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Літвінова М.Є., суддя Босий В.П.,
Полякова К.В.

Ухвалою від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження колегією суддів, розгляд
справи призначено на 07.07.2014.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.07.2014, у зв»язку із
перебуванням судді Босого В.П. у
відпустці, справу №910/3334/14 передано в
провадження колегії суддів у складі:
головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя
Головіна К.І., суддя Полякова К.В.

Ухвалою суду від 07.07.2014 справу прийнято
до провадження колегією суддів,
розгляд справи призначений на 07.07.2014.

В судовому засіданні 07.07.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Київгаз" (далі - позивач,
постачальник) та Публічним акціонерним
товариством «Науково-виробниче
підприємство «Більшовик» (далі -
відповідач, споживач) був укладений
Договір №14303/1 (далі - Договір), за
умовами якого постачальник постачає
природний газ (далі - газ) споживачу в
обсягах і порядку, передбачених
договором для забезпечення потреб
споживача, а споживач сплачує
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку, та
на умовах передбачених договором (п.1.1).

Послуги з постачання газу
підтверджується підписаним сторонами
актом приймання-передачі оформлюється
за даними вузлів обліку, визначених у
додатку №1 до договору (п. 2.6).

Відповідно до п. 2.9 Договору, акт
приймання-передачі газу є підтавою для
остаточних розрахунків споживача з
постачальника.

Порядок обліку газу визначений третім
розділом Договору.

Розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюється за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (п. 4.1).

Згідно п. 4.2 Договору, загальна ціна за
1000 м. куб. за цим договором становить 3
509,000 грн., крім того ПДВ 20 %, всього - 4
210,8000 грн.

Оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем в такому
порядку:

авансовий платіж споживач здійснює до
25 числа місяця, що передує місяцю
поставки газу у розмірі 100% вартості
послуг з постачання, передбачених
договором на місяць поставки газу;

остаточний розрахунок здійснюється
протягом пяти календарних днів
наступного місяця після надання
послуг, виходячи з вартості фактичного
отримання, але не сплачених
постачальнику послуг за звітний
місяць, згідно п. 4.6 Договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору, він
набирає чинності з дати його
підписання і діє в частині постачання
газу з 01.03.2012 до 31.12.2012, а в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення.

29.12.2012 сторони підписали додаткову
угоду №1 до Договору, та виклали п. 10.1
Договору викласти у наступній
редакції: «даний договір набирає
чинності з дати його підписання і діє в
частині постачання газу з 01.03.2012 до
31.12.2013, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного
здійснення.»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що відповідач
не забезпечив у повному обсязі оплату
за поставлений позивачем природний газ
за період з березня 2012 року по лютий 2014
року, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 3 034 645,71 грн. за
вказаний період.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Поясненнями позивача, наявними в
матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу та
розрахунками сторін підтверджується
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язання щодо
забезпечення оплати за поставлений
позивачем природний газ за період з
березня 2012 року по лютий 2014 року.

Акти приймання-передачі послуг з
газопостачання підписані та скріплені
печатками сторін., долучені до
матеріалів справи.

При перевірці відповідності
розрахунку суми основного боргу
долученим до матеріалах справи
документам, судом встановлено, що 19.10.2012
згідно банківської виписки з рахунку
позивача, яка наявна в матеріалах
справи, відповідач сплатив 10 000,00 грн., в
той час, як у розрахунку позивач вказав
40 000,00 грн., що суд взяв до уваги. Інших
доказів на підтвердження проплат
здійснених відповідачем 19.10.2012 року
сторони суду не надавали.

З урахуванням зазначеного, та положень
п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, за відсутністю
клопотання заінтересованої сторони,
суд не може виходити за межі позовних
вимог.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений природний газ становить 3
034 645,71 грн., її розмір належним чином
доведений та документально
підтверджений, а тому позовні вимоги
про стягнення з відповідача суми
основного боргу підлягають
задоволенню у розмірі 3 034 645,71 грн.
Доказів сплати вказаної суми
відповідачем суду не представлено та
не спростовано.

Крім того, відповідач у своїх
поясненнях суду підтвердив існування
заборгованості у вказаному розмірі.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Суд не приймає до уваги зазначену у
поясненнях від 29.05.2014 суму позовних
вимог (3 846 365,45 грн., з яких: 3 034 645,71 грн.
(основний борг), 129 584,95 грн. (3 м% річних),
185 008, 99 грн. (інфляційні втрати), 226 246, 72
грн. (пеня), 270 879,08 грн. (штраф),
враховуючи, що вказана сума є меншою
ніж заявлена згідно заяви про
зменшення позовних вимог від 16.05.2014.

Позивачем в порядку ст. 22 ГПК України не
подано до суду заяву про зменшення
позовних вимог, з урахуванням пояснень
від 29.05.2014, тому суд розглядає позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог від 16.05.2014 та
не приймає до уваги розрахунок
позовних вимог доданий до пояснень.

Позивач заявив до стягнення 185 008,99 грн.
інфляційних втрат, 452 584,00 грн. пені, 129
391,54 грн. 3 % річних та 269 803,44 грн. штрафу.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до п. 6.2.2 Договору, сторони
домовились, що у разі порушення
споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору,
споживач сплачує на користь
постачальника крім суми
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції та 3 %
річних за весь час прострочення, пеню у
розмірі 0,1 % від суми простроченого
платежу, за кожний день прострочення
платежу, а за прострочення понад 30 днів
додатково сплачує штраф у розмірі 7 %
від суми заборгованості.

Розрахунок пені здійснений позивачем з
урахуванням подвійної облікової
ставки НБУ згідно Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Суд перевірив розрахунок пені та
встановив наступне.

Згідно розрахунку до заяви про
зменшення позовних вимог позивач
нарахував пеню з 03.03.2013 по 14.05.2014. на суму
простроченого платежу, яку збільшував
з кожним місяцем, що не відповідає
положенням ст. 232 ГК України.

Щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
17.12.213 №14.).

Також, у розрахунку пені позивач не
вірно зарахував часткові проплати,
наприклад, за зобов'язання квітня 2013
року позивач враховує проплату у
розмірі 40 000,00 грн., яка здійснена 15.04.2013.
Та слід зазначити, що вказана сума,
згідно призначення платежу була
сплачена за послуги газопостачання у
лютому 2013, що позивачем не взято до
уваги при здійсненні розрахунку пені.

Крім того, позивач при визначенні
періоду нарахування пені, не взяв до
уваги положення Договору, зокрема, п. 4.6
Договору, в якому встановлено, що
остаточний розрахунок здійснюється
протягом 5 календарних днів наступного
місяця після надання послуг, виходячи з
вартості фактично отриманих, але не
сплачених постачальнику послуг за
звітний місяць.

Тобто, наприклад, якщо поставка газу
відбулась у березні 2013 року, останнім
днем для остаточного розрахунку є п'яте
число наступного місяця поставки
(05.04.2013), таким чином прострочення
оплати за поставлений газ починається
з 06.04.2013.

З урахуванням вищенаведеного,
розрахунок пені наданий позивачем суд
визнає в цій частині необґрунтованим
та таким, що не відповідає умовам
Договору та ст. 232 ГК України.

Лише за прострочення зобов'язання за
червень 2013 року, вересень 2013 року,
грудень, січень та лютий 2013 року
позивач вірно визначив початкову дату
прострочення виконання зобов'язань за
Договором.

На підтвердження свої заперечень
відповідач надав суду контрозрахунок,
який здійснений з урахуванням умов
Договору та ст. 232 ГК України, а тому
судом приймається до уваги та визнаний
обґрунтованим.

Однак, при перевірці контрозрахунку
відповідач не врахував всі проплати
які були здійснені ним за послуги
надані за період розрахунку, що
враховано судом.

При перевірці розрахунку пені судом
встановлено, що за зобов'язаннями за
квітень, травень, серпень жовтень,
листопад 2013 року прострочення оплати
за поставку газу у вказані місяці не
відбулось, оскільки сплата коштів
відбувалась до 06 числа наступного
місяця поставки, згідно наданих
банківських виписок з рахунку
позивача.

Таким чином, нарахування пені за
вказані місяці є безпідставним.

Відповідач також просив суд
застосувати строк позовної давності до
нарахування пені в порядку ст. ч.3 ст. 267
ЦК України ст. 258 ЦК України.

Однак, слід зазначити, що позивач
нараховує пеню в межах строку позовної
давності з 03.03.2013, тому заява про
застосування строку позовної давності
до нарахування пені є нобгрунтованою.

Враховуючи все вищенаведене, суд
здійснив перерахунок пені враховуючи
конрозрахунок відповідача, положення
ст. 232 ГК України, п. 4.6 Договору,
проплати відповідача згідно
банківських виписок доданих до
матеріалів справи.

Таким чином, розмір пені, що підлягає
задоволенню становить 64 798, 51 грн.

Як було вже зазначено судом при
розрахунку пені щодо безпідставного
нарахування пені за квітень, травень,
серпень, жовтень, листопад 2013 року,
враховуючи відсутність прострочення
оплати за вказав місяці, аналогічного
висновку суд дійшов і щодо нарахування
штрафу.

Також є безпідставним стягнення штрафу
за грудень 2012 року та січень 2013 року
враховуючи заяву відповідача про
застосування строку позовної давності.
Тобто нарахування штрафу правомірне з
03.03.2013 року в межах строку позовної
давності, що судом взято до уваги.

Також, суд звертає увагу, що позивач при
нарахуванні штрафу не взяв до уваги
умови договору, що штраф у розмірі 7 %
від суми заборгованості відповідач
сплачує за прострочення понад 30 днів.

Таким чином за зобов'язаннями за лютий
2013 року з 06.03.2013 по 14.04.2013 відповідач
прострочив оплату за надані послуги на
40 днів на суму 796 860,72 грн., з 15.04.2013 по
02.09.2013 на суму 756 860,72 грн. прострочення
на 141 день, за червень 2013 року з 30.08.2013 по
02.10.2013 на суму 20 000,00 грн. - 34 дні, за
грудень 2013 року з 06.01.2014 по 06.02.2014 на суму
257 053,36 грн. прострочення становило 32
дні, за січень 2013 року з 06.03.2014 по 14.05.2014
на суму 66 748,32 грн. - 70 днів, тобто за
прострочення сплати вказаних сум
нарахування штрафу за умовами Договору
є правомірним.

За зобов'язаннями за березень, липень,
вересень, січень 2013 року прострочення
становило менше 30 днів, тому
нарахування штрафу за вказані місяці є
безпідставним.

Враховуючи наведене, сума штрафу, що
підлягає задоволенню становить 110 160, 40
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 3% річних та інфляційних втрат
від простроченої суми.

При розрахунку 3 % річних (доданий до
заяви про зменшення позовних вимог)
судом встановлено, що позивач при
визначенні кінцевої дати періоду
нарахування враховував день фактичної
сплати боргу, що є неправомірним та
визначав не вірну дату початку
прострочення оплати послуг, що судом
вже було зазначено.

При здійсненні перерахунку 3 % річних,
судом також, взято до уваги, що позивач
врахував проплату у розмірі 40 000,00 грн.
19.10.2012, в той час, як цього числа
відповідач сплатив 10 000,00 грн.

Таким чином, за перерахунком суду
розмір 3 % річних, що підлягає стягненню
у розмірі 60 796,56 грн.

При здійсненні перерахунку
інфляційних збитків, судом взято до
уваги наступне.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
17.12.2013 № 14).

З урахування вищенаведеного (дефляцію
та період прострочення менше місяця),
за перерахунком суду, розмірі
інфляційних збитків, що підлягають
задоволенню складає 14 838,67 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в
сукупності, позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині суми основного
боргу - 3 034 645, 71 грн., пені - 64 798,51 грн.,
штрафу - 110 160,40 грн., 3 % річних - 60 796,56 грн.,
інфляційних збитків - 14 838, 67 грн.

Відповідач у своїх пояснення просив
суд зменшити розмір штрафних санкцій,
оскільки вони є великими порівняно із
завданими збитками та з урахуванням
інтересів відповідача.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого
Господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачено, що вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причин неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

З урахуванням встановлених судом
обставин щодо розміру простроченого
зобов'язання та стану його виконання на
час розгляду справи судом,
співрозмірності належних до сплати
відповідачем штрафних санкцій і сумою
прострочення, інтересів сторін, суд
вважає недоведеними належними
доказами обставини щодо підстав
зменшення розміру задоволених
штрафних санкцій, тому підстав для
задоволення клопотання про зменшення
штрафних санкцій немає.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Витрати по сплаті судового збору
згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Науково-виробничого
підприємства "Більшовик" (03680, м. Київ,
проспект Перемоги, 49/2, код 14308569) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 4Б, код 03346331) основний борг у
розмірі 3 034 645,71 грн. (три мільйони
тридцять чотири тисячі шістсот сорок
п'ять гривень 71 коп.), пеню - 64 798,51 грн.
(шістдесят чотири тисячі сімсот
дев'яносто вісім гривень 51 коп.), 3 %
річних - 60 796,56 грн. (шістдесят тисяч
сімсот дев'яносто шість гривень 56 коп.),
штраф - 110 160, 40 грн. (сто десять тисяч сто
шістдесят гривень 40 коп.), інфляційні
збитки - 14 838, 67 грн. (чотирнадцять тисяч
вісімсот тридцять вісім гривень 67 коп.)
та 58 968,25 грн. (п'ятдесят вісім тисяч
дев'ятсот шістдесят вісім гривень 25
коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 09.07.2014.

Головуюча суддя

М.Є. Літвінова

Судді
К.І.
Головіна

К.В.
Полякова