м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6848/14 26.05.14
За позовом приватного
підприємства «Авторух-Стандарт»
До відповідача Національного
агентства з акредитації України
Про визнання недійсним
Суддя Ковтун С.А.
Представники сторін:
від позивача Стопнік О.Д. (за
від відповідача Кончаківська В.О.
(за дов.), Сінькова І.О. (за дов.)
Обставини справи:
До господарського суду міста Києва
звернулося з позовом приватне
підприємство «Авторух-Стандарт» до
Національного агентства з акредитації
України про визнання недійсним
договору № 201070-01-Н-13 на виконання робіт
з моніторингу шляхом позачергової
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач повідомив позивачу
неправдиву інформацію про наявність
звернень центральних органів
виконавчої влади, скарг, вимог
контролюючих органів щодо
позачергової перевірки випробувальної
лабораторії позивача у зв'язку з
встановленням фактів чи наявності
інформації про вчинення позивачем
грубого порушення чинного
законодавства у сфері акредитації, що
свідчить про укладення договору
Ухвалою суду від 16.04.2014 порушено
провадження у справі № 910/6848/14, розгляд
останньої призначено на 26.05.2014.
Відповідач у наданих суду поясненнях
позовні вимоги відхилив у повному
обсязі. Відповідач зазначив, що спірний
договір укладеного відповідно до вимог
ст. 179 Господарського кодексу України
та Закону України «Про акредитацію
органів з оцінки відповідності». З
метою виконання окремого доручення
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України від 26.07.2013 (щодо
проведення моніторингу шляхом
періодичного здійснення нагляду та/або
позачергових оцінок діяльності
акредитованих лабораторій, які
проводять роботи з випробувань
дорожньо-транспортних засобів, їх
складових та приладдя - строк виконання
до 31.12.2013) та на виконання ст. ст. 11-12
Закону України «Про акредитацію
органів з оцінки відповідності»
відповідачем до позивача було
надіслано для погодження проект
договору на виконання робіт з
моніторингу шляхом здійснення
позачергової оцінки. Позивач підписав
спірний договір без заперечень. Крім
того, позивачем прийнято виконання
Розглянувши надані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:
Відносини, пов'язані з акредитацією
національним органом України з
акредитації органів з оцінки
відповідності, у тому числі іноземних
органів з оцінки відповідності,
регулюються Законом України «Про
акредитацію органів з оцінки
Стаття 5. Закону України «Про
акредитацію органів з оцінки
відповідності» передбачає основні
принципи діяльності з акредитації:
забезпечення рівності прав, законних
інтересів усіх заінтересованих сторін;
загальнодоступності та
неупередженості проведення робіт з
добровільності акредитації.
25.09.2013 між приватним підприємством
«Авторух-Стандарт» (замовником) та
Національним агентством з акредитації
України (виконавцем) укладеного
договір 201070-01-Н-13 на виконання робіт з
моніторингу шляхом позачергової
оцінки (далі - Договір), відповідно до п.
1.1 якого виконавець зобов'язується
провести роботи з моніторингу за
відповідністю акредитованого органу з
оцінки відповідальності вимогам
акредитації шляхом здійснення
позачергової оцінки (далі - роботи), а
замовник погоджується на його
проведення на умовах, передбачених цим
Виконавець гарантує виконання робіт
протягом 160 календарних днів з моменту
погодження плану оцінки, підписання
складу групи та здійснення 100%
передоплати вартості робіт з
урахуванням планових робіт НААУ (п. 2.1
Згідно з п. 3.4.2 Договору замовник
зобов'язується прийняти виконані
роботи та оплатити їх незалежно від
рішення за актом оцінки.

Вартість робіт становить 21192,00 грн. (п. 4.1
Договору).

Виконавець виставив замовнику рахунок
на оплату № 675 від 26.09.2013 на 21192,00 грн..

Платіжним дорученням № 348 від 03.10.2013
позивач сплатив відповідачу 21192,00 грн..

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу
України, зазначено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та правочини.

Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. Зокрема, зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства
(частина 1 статті 203 Цивільного кодексу
України). Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі
(частина 3 статті 203 Цивільного кодексу
України). Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(частина 5 статті 203 Цивільного кодексу
України).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою та шостою
статті 203 Цивільного кодексу України.

Основною особливістю цивільних
правовідносин є те, що вони засновані
на рівності, автономії волі, майновій і
організаційній відокремленості її
суб'єктів. Саме таким чином
реалізується свобода договору (ст. 627 ЦК
України), яка виявляється, перш за все, у
вільному волевиявленні сторін.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Під обманом (ст. 230 ЦК України)
розуміється навмисне введення однією
стороною правочину другої сторони в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення і зміст яких визначає абз. 2 ч. 1
ст. 229 ЦК України з метою вчинення
правочину. Зокрема, для того, щоб
кваліфікувати правочин як обман за ст.
230 ЦК України необхідно встановити, що
омана стосувалася природи правочину,
прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.
Однак введення в оману щодо мотивів
правочину не дає стороні права для
застосування до сторони, яка
застосувала обман, правових наслідків,
передбачених ст. 230 ЦК України.

Наведені позивачем аргументи
(повідомлення відповідачем
неправдивої інформації про наявність
звернень центральних органів
виконавчої влади, скарг, вимог
контролюючих органів щодо
позачергової перевірки випробувальної
лабораторії позивача у зв'язку з
встановленням фактів чи наявності
інформації про вчинення позивачем
грубого порушення чинного
законодавства у сфері акредитації)
стосуються мотивів укладення Договору,
що, як зазначено вище, не є підставою
для застосування правових наслідків,
передбачених ст. 230 ЦК України.

Підписавши Договір, позивач
добровільно висловив свою згоду на
укладення Договору. В матеріалах
справи відсутні будь-які докази, які б
свідчили про невідповідність
волевиявлення позивача під час
підписання Договору його внутрішній
волі, рівно як і докази існування
обставин повідомлення відповідачем
неправдивої інформації.

У зв'язку з цим відсутні підстави для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення підписано 16.07.2014.

СуддяС. А. Ковтун